הדלקה עושה מצוה / לחנוכה

"הדלקה עושה מצווה", כי אין המקום מכבד את האדם, אלא האדם מכבד את מקומו. ואמר האדמו"ר זצ"ל,  הכוונה למקום ומדרגה שאדם עומד בה, אם אינו מדליק את נפשו בנר מצווה ותורה אור, אינו כלום.
ואם מדליק את נפשו ב"נר מצווה ותורה אור" ועושה תשובה, הקב"ה ממשיך עליו חיות ממקום גבוה שבגבוה למקום שפלות שעומד בו, וע"י התקשרות האורות הוא ממשיך שפע לעולם.
וזה לא המקום מכבד את האדם אלא האדם מכבד את מקומו וזהו שאמרו חז"ל "הדלקה עושה מצווה ולא הנחה".   

ואמר עוד: "ואומר אני מה שעושים בהדלקה בהתלהבות הוא זה שעושה המצווה, כי הדבר תלוי כיצד הוא עושה את מצוות ההדלקה, כי אם עשה אותה כ"מצות אנשים מלומדה" אין עושה הייחוד ולא נקרא "עושה המצווה". אבל אם האדם עושה מצוה בכוונה והתלהבות אע"פ שהוא בר שכל קטן ההדלקה הזו של ההתלהבות עושה מצוה בפני עצמה. 

יום טוב של חול
חנוכה נקרא יו"ט של חול כי גומרים בו את ההלל, לכן להמשיך מחנוכה הארה על כל השנה, היינו מהרושם של חנוכה יש כוח רוחני להאיר את השנה כולה בבחינת "נר ה' נשמת אדם" כי נר של מצווה הוא זה שמאיר בנשמתו.

כי בשבת ויו"ט הוא זמן עליית העולמות, לכן אנו אומרים אח"כ "המבדיל בין קודש לחול" וידוע כי יש הבדל בין אורות השבת לאלו היוצאים מיו"ט, אלא שחנוכה ופורים אע"פ שהם ימות החול יש בהם המשכת קדושה בנקל, כי הנר הוא משורש שמות הוי"ה המופיע במילואים, היינו מהפשוט לשפע המתרחב באותיות שמותיו יתברך. והוא שנרמז בשו"ע "אור הנר יפה לבדיקה בחורים ובסדקים", היינו בהכנת המצווה ובקיומה בהתלהבות ובקדושה הרי אור הנר הזה שורף את ה"חמץ" ה"שאור שבעיסה" ומעלה את נשמת האדם אל בחינת "תורה אור" בחינת "באור פניך יהלכון". 
"ומנותר קנקנים נעשה נס לשושנים"
הנה אומרים אנו "וטמאו כל השמנים" ואמרו רז"ל שה"שמן" הוא בחינת חכמה כי מאסוך שמן נעשה הרבה כמו שמצינו באלישע, אלא שצריך שיהיה משהו ואפילו מעט שבמעט כנאמר "אֵין לְשִׁפְחָתְךָ כֹל בַּבַּיִת, כִּי, אִם-אָסוּךְ שָׁמֶן" הוא הרמז במה שאמרו כי השמן הוא בחינת חכמה, כי חכמה היא בחינת נקודה הנרמזת באות י' שבשם הרחמים, היינו יו"ד ראשונה בשם הוי"ה, ובנקודה הקטנה הזו יש מקום לברכה לשרות, וגם בשם אדנ"י , אות י' אחרנה רומזת לאמונה. 

והנה בשילובם של החכמה והאמונה יכול כל אחד להגיע לתיקון כל המידות, וזה היה בחנוכה אע"פ שטימאו כל השמנים היות ונשאר פך אחד של שמן מזה הפך שהוא בחינת הי' הנקודה שהיא אמונה בשי"ת, באו לכל המידות. 

והוא סוד הנאמר באלישע, "אין כל בבית כי אם אסוך שמן" ומאסוך שמן זה יכולים היו לתקן הכל. והוא הנרמז לנו בהדלקה בשמן כי העיקר בכל יהודי תלוי בפנימיות שהיא הנקודה שבלב לכן נקרא היהודי "יו"ד". 

והנה מילת חנוכה היא חנו – כה, ולמדנו בתיקוני הזוהר, כ"ה נקרא פסוק שמע ישראל שיש בו כ"ה אותיות והכוונה שאדם המאמין שה' אחד ומלכותו בכל משלה הוא בחינת נר המאיר ומתקשר לבורא עלמא שהוא בחינת "תורה אור" כי הקב"ה, ישראל ואורייתא חד הם, והוא האור שיש בו כוח להאיר בנשמתו לכל ימות השנה ללא הפסק. 

והוא שנכתב בשיר "ומנותר קנקנים נעשה נס לשושנים" היינו כי מפנימיות היהודי שהוא כלי מלא ברכה וקדושה בחינת "קדושים תהיו" נעשה "נס לשושנים" היא כנסת ישראל הקרויה "כשושנה בין החוחים" ועל כן נעשה לה נ"ס חנוכ"ה , ר"ת ח"ן "ונח מצא חן". 

הארת הקדושה
עיקר עניין האור הוא להאיר את החשך בגוף החומרי שלא יחשך האור האלקי מחומריות המידות הרעות שהן ג"כ ז' מידות, ועיקר הזדככות חומריות המידות הרעות הוא ע"י האור האלקי שבז' מידות הקדושה האלוקית שמבררים ומהפכים אותם לקדושה אם בדרך כפיה אם בדרך התהפכות ממש.

וידוע שכמו שיש אהבה אלקית בקדושה בתשוקה והתלהבות או המשכת הלב בדביקות והתקשרות שהן ב' מידות של אברהם ויצחק "אברהם אוהבי" "ופחד יצחק" שבא מן ההתלהבות , הנה לעומת זה יש אהבה ויראה מצד הקליפה והן כל התלהבות אש זרה בחום התאווה הרעה או בהמשכת הלב באהבה רעה שנמשך ונדבק אחריה בכל לבו. וזה עיקר העבודה שבלב, וכאשר האדם מברר ומהפך את המידות מרע לטוב אז נקראת נשמתו "נר ה'" 

והנה הבירור שנעשה בנרות חנוכה שהם בחינת "בלתי לה' לבדו", שהרי הם ל"ו נרות "דְּעוּ כִּי יְהוָה, 
הוּא אֱלֹהִים: הוּא-עָשָׂנוּ, וְלוֹ אֲנַחְנוּ עַמּוֹ, וְצֹאן מַרְעִיתוֹ"  וזה בא בעת שהאדם הוא בבחינה של 
"בהעלותך את הנרות" באופן כזה שמבטא את עבודת כל יהודי בעבודת הקודש לקב"ה:

ושבעת נרות המנורה הם כנגד שבעה מדרגות בעבודת ה', כנגד שבעת המידות: אהבה, יראה וכו' ועבודת הנשמה מתבטאת ב"בהעלותך את הנרות" היינו "בלהצית" את ה"נר ה' נשמת אדם" עם האור  "נר מצווה ותורה אור", ועל-ידי זה תאיר באורה את הגוף הגשמי ע"י אור הקדושה האלוקית של הנשמה, כי מציאות היהודי כולל את הגוף הגשמי שהוא "מנורת זהב כולה". 

יהי"ר שהשי"ת יגביר חסדיו עמנו, ויאיר עינינו באור "מנורת זהב כולה"
בחנוכת בית מקדשנו במהרה בימינו או"א.

הצב"י נועם בן צבי משה הלוי