שמן למאור ובו ט' שורשים / לחנוכה 

שורש א' – ידוע כי נס חנוכה הוא הברכה שנמשכה בשמן המנורה שבמקדש. כי הנה הנס שהיה ביום הראשון הוא, משום שאין הברכה שורה על דבר ריק, והברכה שהייתה ביום הראשון, נמשכה מחכמה שלמעלה במידת השמן שהיה ביום א', שיהיה בו כוח להאיר שמונה ימים. 

וכל זה היה בזכות החותם של הכהו הגדול, כי החותם הוא עצם הברכה. "איהו ברוך ואיהו ברכה". בחינת מידת החות"ם העליון. 

ומקור הברכה הוא מידת כה"ג, אור החכמה הנחתם בחותם הבינה, יסוד דבינה, ונתקיים אז "כֹּהֲנֶיךָ יִלְבְּשׁוּ-צֶדֶק" אשר הכוהנים ילחמו נגד אויבי ה'. וזה מסיבת "יְמִינְךָ יְהוָה, תִּרְעַץ אוֹיֵב" 
כי כן "אור הגבורה בכלי החסד"  . 

וכן מקור נובע מבחינת אבא האחוז "במוחא סתימאה" המלביש ל"גבורה דעתיק" ובכדי שלא להכחיש כוחם של הכוהנים, אין אנו עושים זכר למלחמה אשר נצחנו, כי היה ע"י הכוהנים אשר אין זה מידתם רק קביעות הנס, על הברכה בשמן "זְקַן-אַהֲרֹן שֶׁיֹּרֵד,עַל-פִּי מִדּוֹתָיו".

ואנחנו, בני אל חי, בהגיענו לימים אלו צריכים להודות ולהלל בפינו ולהמשיך ברכתו עלינו ע"י "קֹדֶשׁ הִלּוּלִים" להאיר עלינו ממקור האור והרחמים, כטעם "אַךְ,טוֹב וָחֶסֶד יִרְדְּפוּנִי כָּל-יְמֵי חַיָּי" כי טו"ב עם חס"ד בגימטרייה "חנוכה" אשר הוא ההעלם עם הגלוי. 

טו"ב לגנוז, ןחס"ד הוא המתפשט, ו"אתפשוטתא דטוב איהו הודאה" להודות "לַיהוָה, כִּי טוֹב" וע"י ההודאה והכרת ניסי ה' יגלה לנו טוב הגנוז, כי טו"ב הוא יסוד אבא הגנוז ביסוד דזעיר, והוא שם ע"ב. 
וענין הכ"ל מתפשט ויוצא לחוץ, להשלים ולזון את הכול, כי טו"ב מורה על העצם, וחס"ד מורה על הפעולה הנפעלת. כי המקור הפועל נקרא חסי"ד המתחסד ועושה חס"ד, ולכן בברכת המזון, התחיל "הזן את העולם כולו בטוב"ו" וסיים "הזן את הכ"ל" להשלים החס"ד. 

וכטעם המבואר ברע"מ "חסיד", "חסד-י'" יורה על המקבל, ולכן אתפשטותא דטוב איהו הודאה דאקרי חסד, אשר אנחנו המודים על חסד ה' הוא תכלית כוונת הבורא המיטיב עמנו להכיר חסדו, ואז נקרא חסד, וכטעם "הוֹדוּ לַיהוָה, כִּי טוֹב כִּי לְעוֹלָם, חַסְדּוֹ" אשר ע"י ההודאה לה' כי טו"ב נשלם אשר "לעולם חסד"ו" אז ניכר "כי טוב", ולכן מבואר דברי האריז"ל, כי חנוכה הוא בהו"ד וע"י השמן שהוא הטו"ב כטעם "כַּשֶּׁמֶן הַטּוֹב" דאתפשוטתא דטוב איהו הודאה.

ובזה יבואר גם דברי הזוה"ק אשר בראשית דבריו חילק בין ובטוב"ו לבין ומטוב"ו, אשר בטוב"ו רומז על עצם הטוב, והוא בחינת עתיקא דעתיקין, המרמז לכפרה מלאה דתמן גניז חסד דעתיקא, אשר אין שם שמאלה בההיא עתיקא, וטוב"ו גניז בגויה, כי לא ניכר המקבל להקרא חס"ד, כי כן מעצם הטוב הוא להיטיב וא"כ נכלל קבלת החסד בהשלמת הרצון של המשפיע אשר הוא המקבל תענוג מהשפעתו ולכן נכלל הכול בטוב.

אך ומטוב"ו, "איהו דרגא לתתא", אור יחוד אבא גניז ביסוד זעיר אשר הוא בחינת ומטוב"ו, היינו התפשטות הטוב הוא החסד הגנוז בגופא דאימא, וגנז בצדיקים. ולכן, אמר "דאיהי מסטרא דימינא" כי כן נמשך הטיפה מחסד עליון עד יסוד צדיק להוליד כטעם אמרו "צַדִּיק, כִּי-טוֹב" בגין דההוא טוב עם בני עלמא, סוד בנין בנוקבא בביאה קדמאה, ובי' אתוון, להוליד ולהמשיך כל טוב. 

ועכשיו, בא מקום השאלה אמאי איקרי טו"ב ואקרי חס"ד וחילק כנ"ל, כי טו"ב הוא דכליל כלא בגויה, וחסד הוא התפשטות למקבלים כולם, היינו לצדיקים ולרשעים? ואמר אח"כ, והכא אמר "ובטוב"ו חיינו" והדר אמר "הזן את העולם כולו בטובו בחסד" "נותן לחם לכל בשר כי לעולם חסדו" "בא"י הזן את הכל" לצדיקי ורשעי? 

ולבאר זאת, ידוע שברכת הזימון שם הנא על מקור הסיוע האלוקי אשר שם בטו"ב ההוא גנזו, בנשמות הצדיקים הדבוקים במקור החיים, בטוב הכולל הוא שכולל הכול בגויה. והוא בא לזון את העולם בסוד "טוב" המתפשט בבחינת חסד – "בטובו – בחסד" , אשר נגנז בהוד דאבא תוך חס"ד 
דאמא, דתמן שם "אבגית"ץ", בבחינת שאר"ה זו מזוני, ו"הוא נות"ן לחם לכל בשר כי לעולם חסדו" אשר נתפשט בחסד.

שורש ב – ואמנם, בהאי הכא "נות"ן לחם לכל בשר" מבואר סוד מקור מזונם המגיעים משם חס"ד, ומקורו מחסד שבגבורה שבשם מ"ב, אשר שם הויה בניקוד אלפי"ן, ושם מתפשטים כל הדינים. ולכן, נרמז בר"ת "נתן לחם לכל בשר" הוי"ה אלהי"ם, ובסוף תיבות ש"ך, כטעם "לוּלֵי יְהוָה, שֶׁהָיָה לָנוּ" אשר "הוי"ה לנ"ו" מספר הוי"ה אלהי"ם, ומילת "שהיה" בגימטרייה ש"ך, וזה וזה בגימטרייה תב"ל, בסוד שש פעמים חס"ד והאותיות האמצעיות הם תשכ"ח, סוד שם חת"ך הנובע מאות ש' כנודע בכוונתו. 

ולכן מספר חת"ך כמספר "ח"ן חס"ד רחמי"ם", והקב"ה משפיע טובו ע"י שם זה להמתיק גם השם השני שהוא גבורות והוא קר"ע שט"ן, והכול נכלל בטוב "טב נהירו בשלמותא. ט' תשיעאה דכלא, את דאתנהיר מעילאה ראשיתא, ואתעביד בסתימו דנקודי, רזא די' דהיא נקודה חדאי". היינו חכמה שהיא המידה התשיעית מתתא לעילא ובה גנוז סוד י' מקור הנעלם כתר עליון כנאמר  "וירא אלקים את האור כי טוב. תנן כל חלמא דקיימא בקיומא דכי טוב שלמא הוא לעילא ותתא. חמי אתוון כפום ארחוי כל חד וחד. חמא ט' טב ליה טב לחלמיה דהא אורייתא פתח ביה כי טוב. נהיר מסייפי עלמא לסייפי עלמא. ט' טב טוב הוא טב נהירו באשלמותא. 

ט' תשיעאה דכלא את דאתנהיר מעלאה ראשיתא ואתכליל ביה ואתעביד בסתימו דנקודה רזא די' דהיא נקודא חדא ו' מחיליה נפיק ביה אתעביד שמים כד אסתיים בנקודא חד ואתגניז גו אתנהרא ב'. מניה נפקו עלאה ותתאה עלאה טמירא תתאה אתגלייא ברזא דתרין וקיימא בחילא דלעילא ודא הוא טו"ב אלין תלת אתוון טו"ב אתכלילו לבתר לצדיקא דעלמא דכליל כלא לעילא ותתא כד"א "אִמְרוּ צַדִּיק, כִּי-טוֹב". בגין דנהירו עלאה כלילא ביה דכתיב  "טוֹב-יְהוָה לַכֹּל וְרַחֲמָיו, עַל-כָּל-מַעֲשָׂיו". לכל כתיב דא סתמא דמלה בגין לאנהרא יומא חד דנהיר לכלא. עלאה על כלא. עד כאן סתמא דמלין.  

"יהי אור" היינו אוי"ר, ו' מחיליה נפק בי' אתעביד שמים בחינת הת"ת, כד אסתיים בנקודא חד, ואתגניז גו אתנהרא ב' היא נפקא בהיכלא, והיינו דקאמר אסתיים בנקודה חד ואתגניז הוא ביסוד דאבא, אתנהרא ב' הוא בחינת אמא, מיניה נפיק עילאה ותתאה. היינו ב' ההי"ן.

ולזה אמר ט' ט"ב, הוא אשר ב' אותיות אלו מורים על חכמה ובינה, ו' הוא מיניה נפיק ולכן ט"ב טוב הוא, ועל כן בברכת המזון סדרו לנו "בטובו בחן בחסד וברחמים" להורות על הטוב, כי "חן" ירמוז לנוקבא בחינת "חן אשה על בעלה" והוא אות ב' מטו"ב, וחס"ד הוא ו' כטעם "עוֹלָם, חֶסֶד יִבָּנֶה" שהוא בחינת ז"א, וברחמים הוא הטי"ת סוד אבא ואמא, והכול נכלל בטו"ב. והוא בעצם דברי הזוה"ק שאמר שם בההוא טוב אתון ברית ותורה, כי ירמוז ארץ לב' מטו"ב, וברית הוא הוא"ו ופורה הוא הט'.  ובכללות אמרנו שהם לתלת אבהן קדישין אשר ארץ בחינת הב', "בת הייתה לאברהם", "ואת ברית"י אקים את יצחק", ו"תורה ציוה לנו משה מורשה קהלת יעקב".

וברית ותורה הם עצם הטוב המשפיעים לאר"ץ ההיא ככתוב "כי לקח טוב נתתי לכם תורתי אל תעזובו" "ואמרו צדיק כי טוב", ולכן סיום הברכה [ברכת המזון] הוא "על הארץ ועל המזון" היינו אר"ץ הוא ארץ החיים, שהיא בחינת אר"ץ הנודע לשם אלהי"ם, במילוי אלפין שהוא בחינת דינים, כטעם הוי"ה - אלהי"ם – חורבה, כי כך הוא מילוי אלהי"ם האמורים בגימטרייה "הר" והוא בחינת חורבה סוד הדין. 

"ועל המזון" איהו חסד, כי כן מזו"ן בגימטרייה "חס"ד –א"ל" "הא כלילא דא בדא בדבקותא חדא" להמשיך כל טוב.  דקאמר אתפשטותא דטוב איהו הודאה דאקרי חסד, כי המקבל הטוב ומודה על הניסים איהו תכלית השלמת הטוב והחסד, שניכר שהוא מקבל, ו"נעימות בימינך נצח" כי הנעימות הוא מצד המקבל בחינת שמא"ל "שיר הלויים" המודים על הימין כי טוב. 

ולכן נאמר "הִנֵּה מַה-טּוֹב, וּמַה-נָּעִים שֶׁבֶת אַחִים גַּם-יָחַד" אשר הטוב הוא המשפיע, והנעים הוא המקבל, אשר יוכללו שניהם גם יחד, והוא סוד הנאמר "כַּשֶּׁמֶן הַטּוֹב עַל-הָרֹאש יֹרֵד,עַל-הַזָּקָן, זְקַן
אַהֲרֹן" כי הוא בחינת הוד כמבואר, אשר הטוב נמשך ל"זקן אהרן" כי הדיקנא משם שורש הדינים, ושם שלש עשרה מידות הרחמים גנוזים ומשם שורש השיר של הלויים כמבואר בכוונת שיר "יְהוָה מָלָךְ, גֵּאוּת לָבֵשׁ".

שורש ג' – ועל הטוב והחסד ההוא אנו מודים בימי חנוכ"ה אלו, והיא בחינת הוד מידה השמינית מלמעלה למטה, כמבואר בתיקונים "תמינאה בהוד" ולכן היה הנס ע"י זרע אהרן האחוז בהוד. אך כבר נודע כי נצח והוד הן תרין פלגי גופא, כטעם "הוּא מֹשֶׁה, וְאַהֲרֹן" "הוּא אַהֲרֹן, וּמֹשֶׁה".

ולכן מתתיהו תיקן ההוד ע"י נצח ענף החכמה העליונה, כי כן כלולים יחד הנצח וההוד. ולכן מבואר "תמינאה בהוד וביה היה משבח דוד הוד"ו להוי"ה" ודא הוד ודאי "למנצח הודו" בהון 
דאינון נצח והוד. ואינון ניסים, ובי' שבח משה אז דכתיב "אָז יָשִׁיר-מֹשֶׁה" בגין דאיהו הוד דיהיב למשה, וכנאמר "אָז תִּקְרָא וַיהוָה יַעֲנֶה".

ואיהו תמניא יומין דמילה ובתריה ברי"ת דאיהו יסוד, יסוד צדיקא דעלמא וביה אתגליא י' דמילה 
עשיראה לעשר ספירן" . הורה לנו יחוד הני תרי פלגי גופא שאינון ניצוח והודאה. ולכן דוד חיבר הוד לנצח ואמר "הודו להוי"ה", אשר הוד שהוא בחינת נוקבא "איהי בהוד" יקושר בנצח שהוא בחינת הוי"ה, "ודא הוד ודאי", אשר הוד"ו בגימטרייה "אהי"ה" יחובר להוי"ה כי בינה עד הוד אתפשטת, ולכן נרמז שם אהי"ה בחינת הוד, ולכן אמר דא הוד ודאי שמספרו אהי"ה.

ואמנם, "למנצח הודו בהון רמיזין נצח והוד דאינון ניסים". כי כן חיבור נצח והוד, הוא סוד הוי"ה אדנ"י. והוי"ה במילואו מ"ה עם אדנ"י האחוז בהוד גימטרייה נ"ס כנודע. כי שבח משה "אז" אשר הוא בנהירו והוא היחוד דהוי"ה אדנ"י, תמניא אתוון דיחודא אשר האל"ף הוא בסוד "הפלא" שכן חיבור הוי"ה מ"ה עם אדנ"י ע"י ה"א יחידו של עולם.

וחיבורן בז' אשר זי"ן במילואו בא משם הנו"ן באתוון רברבן הוא מספר הוי"ה ואדנ"י מלאים ויחודם בא' הנעלם. וחיבורא דא' בז' הוא "אם הבנים" "לָרֹכֵב בָּעֲרָבוֹת" אשר הבינה אמא עילאה מתחברת לז' מידות. ותמן י' פעמים אהי"ה אשר שם זה עם עשר אותיות מילואו בגימטרייה א"ל כנודע מכוונת העומר. 

ולכן, ישי"ר הוא אתוון י"ש שהוא י' פעמים א"ל אם י"ר י' פעמים אהי"ה ובפשוט ירמוז י"פ א"ל לחכמה וי"פ אהי"ה לבינה, ומשם מקורו מיסודות אלו. אך מקורו מפנים דבינה סוד קס"א, ולכן אמר "בגין דאיהו הוד דיהיב למשה". 

כטעם "ונתת מהודך עליו" "אז תקרא והוי"ה יענה" אשר תקרא לתרין שמהן תמניא אתוון אלו לקשר הרוכב בערבות עם הז' מידות לקשרם באחדות האל"ף אז "והוי"ה יענה". אשר והוי"ה רומז לקב"ה ובית דינו, ולבתר דורש אשר "תמניא יומי דמילה" הם התגלות ח' מידות אלו העליונות עד הוד ועד בכלל. ובפריעה הוא הברית והעטרה ונשלם הייחוד השלם.
  
שורש ד' – ומקור מצווה זו היא אחרונה בניסי ה' אשר עשה עמנו, והוא מבחינת תורה שבע"פ כי לא ניתנה להיכתב שכבר פסקה הנבואה. ואל חי רמזה לנו בהדלקת נרות המנורה. וכמבואר ברמב"ן ושם נאמר סדר הגדלם בחינת נקודת יראת שמים, אשר הוא בדרך אור חוזר בחינת העלאה, ו"אֶל-מוּל פְּנֵי הַמְּנוֹרָה, יָאִירוּ שִׁבְעַת הַנֵּרוֹת". ואולם החילוק הוא שבנרות שבמקדש היו שבעת הנרות מאירים בהעלותם למעלה.

אך בגלותנו זה חסדו עמנו אשר גם עצם האור המדליק השבעה יתפשט למטה להאיר לכל העולמות, באור הנעלם הנקרא הד"ר המחיה את בחינת הנשברות, וכמו שאמרו רז"ל במצווה זו 

"ומהדרין מן המהדרין" כטעם "צבת בצבת עשויה" אשר יאיר לנו להחזיר הכול לשורשו ע"י ימינו הפשוטה בימים קדושים אלה אשר אורו מתפשט בבחינת רג"ל ,ע"ב קס"א, והם בבחינת י"ה. 
וזה וזה בגימטרייה רמ"ח להאיר לכל רמ"ח איברים להתפשט אורו בכל "איברין דמלכא". ובחסדו מצורף ממנו להיות נרות שמונה בבחינת "אל"ף חכמה אל"ף בינה" אשר הם שעשועים יום יום אלפיים שנה ממקורות החכמה והבינה. 

והם מספר ח' פעמים נ"ר לחבר בחינת חנוכ"ה אותיות נכ"ח ו"ה, אשר נכ"ח הוא בגימטרייה מזל"א ואו"א. במזלא אתכלילן ויריקו גם יחד בחינת ו"ה משמא קדישא, כטעם "שִׁפְכִי כַמַּיִם לִבֵּךְ נֹכַח פְּנֵי אֲדֹנָי"  אשר פנ"י עם י"ה בגימטריה קנ"ה בבחינת "קְנֵה חָכְמָה" ואתוון שנשארו הן נכ"ח ו"ה. להמשיך ללב נשבר בחינת נכ"ח וגם פנ"י ה'. 

והנה ח' נרות הם האם וז' בנים, ואור הנמשך בנר הוא אור החכמה וכוונת אדם המדליק את הנרות הוא בחינת שם מ"ה, דאיהו כתר מלכות, להשלים המידות, והוא אורו הפשוט המצומצם בשמות הקדושים בסוד ששה קצוות שבכל עולם, אשר הו"ק הם בכל עולם בחינת א"א ונוקבא, ואו"א וזו"ן, ולהם ירמזו ששה שמות הרמוזים בנ"ר, ועליהם יאיר בחינת או"ר לכל הו"ק ויהיה ו"פ או"ר בגימטרייה מזר"ח מער"ב דרו"ם צפו"ן מעל"ה מט"ה.  

ואולם, בענין הנרות יתרבו לכלול בכל קצה בחינת הששה קצוות. כי כן, כל פרצוף הוא עולם בפני עצמו, ולכן נתרבו הנרות עד ל"ו, "למהדרין מן המהדרין" ובהם יאיר סוד ו' פעמים ו' החסד העליון תכלית האור בכל נר ששה או"ר, ויהיו רי"ו אורות בסוד החסד הכפול ג"פ בבחינת התחלקות המידות דבמזלא אתכלילן ג' הויות במלואם, ונמתק מידת הגבור"ה, להודות והלל לה'.

שורש ה – ודע כי בהדלקת הנרות יאירו מקור י"ג מכילן דרחמי משם א"ל המתפשט עד "נצר חס"ד" ביום השמיני, והיא המכונה בחינת רח"ל בסוד בי"ה א"ל שהוא בחינת מלכות ומספרו א"ל נצ"ר חס"ד, כי ההתכללות הזו היא בחינת "שמ"ן הטוב על הראש" אשר שמ"ן הטו"ב בגימטרייה בי"ת מהמילה בראשי"ת אשר הוא על הרא"ש, והם התחלת התורה בזה, וסיומה ישרא"ל היינו א"ל עם יש"ר, כטעם "וישר אל אל" והוא בחינת בי"ת א"ל. 

ואולם, גם במידת נצ"ר חס"ד הדין גנוז באותיות "צר" "ס"ד" בסוד דין צ"ר, " יִרְוְיֻן, מִדֶּשֶׁן בֵּיתֶךָ". אשר הדש"ן הוא בחינת די"ן צ"ר הכלול בבי"ת בחינת "נצר חסד" והצדיקים מהפכים מדה"ד למדה"ר. אך מה שנשאר להמתקה הוא אות "נ" מנצר ואות "ח" מחסד, אותיות ח"ן, ועם שם א"ל המתחיל הוא בגימטרייה מנור"ה, ונרמז במילה זו סוד הי"ס אשר ח' בחינת חכמה ונו"ן הבינה. ו"ה זו"נ, כ' לבחינת הכתר, ותגדל מעלת היום אשר הכ' יורדת לבחינת ה' תתאה מאה ברכות הכוללים כל היו"ד מידות בכללות עשר והוא כ' פעמים ה' בסוד " כֹּה תְבָרְכוּ" להשלמת המוחין בשלמות. 

"כה תברכו" ביראה בענווה ובלשון הקודש דווקא, והוא בסוד הדעת כטעם " אֲדֹנָי יְהוִה, נָתַן לִי לְשׁוֹן לִמּוּדִים" והיראה היא בחינת חכמה, וענוה סוד הבינה. ואמנם, בכללות ירמוז ג"כ בחינת ענוה לסוד הכתר "מאן דאיהו זעיר איהו רב", לשון הקודש בסוד הת"ת והדעת קו האמצעי, וביראה בחינת ה' תתאה. והוא הוד כ"ה מהכתר עד ה' אחרונה, ונדרש עוד שם כ"ה תברכו בשם המפורש, הנודע שהוא סוד אהב"ה, אשר א"ה הוא מספר ו' עם כ"ה הנרמז בכ"ה תברכ"ו היינו תברך ו'. 

וחכמ"ה בינ"ה דע"ת עם שם יה"ו [דאלפין] בגימטרייה כ"ה תברכ"ו ובקדושת הימים האלה הנקראים חנוכ"ה הוא בהשכל, שמו"ת חב"ד שהם הוי"ה אהי"ה אהו"ה כמספר חנ"ו להמשיך לבחינה כ"ה. ואמנם, השמ"ן הוא בסוד טו"ב מספר י"ה פעמים הוי"ה כטעם " כִּי בְּיָהּ יְהוָה צוּר עוֹלָמִים" והפתילה היא הנאחזת באור בחינת "תכלת", "דסכיל ושצי כולא" ונעשה אפר והוא סוד שם ב"ן כפול עשר והוא עצמו בסוד ה' כורסייא דדינא. והשמ"ן. 

וזה בחינת או"ר הלבן "נהורא סחרא", דאיהו רזא דשם הוי"ה ובמילואו הוא בגימטרייה ט"ל, וי' פעמים ט"ל בגימטרייה שמ"ן. ויתייחדו גם שניהם ברזא דהוי"ה אדנ"י מספר ט"ל עם ב"ן, עשרה פעמים לכל שיעור הקומה ונגמר היחוד בבחינת נ"ר בסוד י"פ כ"ה שמקבלת בחינת כ"ה מכל העשר אורות והן י' מלכויות וכליל לה בגויה. ובר"ת נ"ר שמ"ן פתיל"ה הוא סוד הנפ"ש הנאחזת באורות אלו. 

ומספרן ה"פ רג"ל ליסוד הוי"ה ביודין בכל ה' הפרצופים "נַפְשִׁי אִוִּיתִךָ בַּלַּיְלָה, אַף-רוּחִי בְקִרְבִּי אֲשַׁחֲרֶךָּ". וכתב בתיקונים פתילה שכינה שהוא שם ב"ן, משחא דא צדיק [שם] שהוא ט"ל שיורד על הררי ציון דווקא, "נהורא דילה דא עמודא דאמצעיתא" המאיר לנר שהוא הכלי מקבל האור להשלים היחוד.

שורש ו – ושורש כוונת "הדלקה עושה מצווה", כי כשיסוד הקדוש הנעשה במנורה משתנה דרכו משאר הימים. אשר הזמן יורה על זה כי גם בגלותנו לא עזבנו ה' כי זמנה בתחילת הלילה שאז יורדים לבריאה בחינת גלות, והארות העליונים יאירו למטה והם גבורותיו. 

ונצטווינו להדליק ח' ימים בנר חנוכה ומזוזה על פתח הבית, מזוזה בימין ונר חנוכה בשמאל, בבחינת נצח והוד, ואמנם, מזוזה במלואה בגימטרייה רג"ל בסוד מוחין דאו"א וגם שניהם להכרעת הצר העומד בפתח ובהמשך האור למטה עיני רשעים תכלינה, ועלייהו אמר דוד "מזמור שיר חנוכת הבית, ארוממך ה' כי דלתני ולא שמחת אויבי לי" אשר הגם אשר אני עומד על הפתח, אעפ"כ אין להם נגיעה בי כי יוצא האור מיסוד אבא ומבריח החיצונים. 

ובההוא יומא דאתקם משכנא רפו רגלי הס"א וההתרפות הזו בקיצוץ רגלי הנח"ש בהתכוננות הנצח הוד דקדושה. וכללות המידות הם שמונה כי היסוד והמלכות המה האורות כלליות הקושרים את האורות ובהגיע האור לבחינת הוד אזי נצמח היסוד, ביום השמיני הכלול במזלא המאיר ביסוד ומלכות. 

ואולם, היוונים המה הרוצים בחכמתם לטמא את השמנים ולהגביר חכמתה והם בחינת "מלך מצפון" בסוד הגבורה ולכן הכנעתם היה ע"י הכוהנים אשר הראו פנימיות גבורתם המכוסה בכלי החסד, כנודע מגבורה דעתיק. ולכן מקורם בשבט לוי, ו"כהני קפדני נינהו" מפנימיות מידתם.
 
והכניעו הצר האויב הזה והמשיכו את הברכה ממקורה ב"שמן הטוב" בחינת חכמה הקדושה מקור האור הנעלם, בגין ההוא נקודה "דישתמודעין אלהותיה", והיוונים, הם שאמרו "כתבו על קרן השור שאין לכם חלק באלקי ישראל" [והשור בגבורה] שרצו להגביר הגבורות.

ואנחנו, "חלק ה' עמו" מפסיקים את רצונם בהמשך אורות עליונים מגבורה עליונה ונמתקים בשורשם ובהחזיר הכל לראשית החכמה וממנו נבררים כל הניצוצות. וידוע כי קליפת יוון היא בחינת עקר"ב היינו עק"ר בי"ת, וע"י שמ"ן הטו"ב נתכונן הבי"ת ונעשה מזה "עושים" "באימה" "רצון" "קונם" [אותיות עקר"ב]. וזה ע"י תרין מזלין הכלולים בחסד הוד שם הוי"ה ביודי"ן עם נקודותיו. 

והוא בחינת י"ב פרצופים א"ל שורש מכילן דרחמי כי הי"ג הוא הכולל, כטעם "וַיֹּאמֶר, אַבְרָהָם, אָנֹכִי, אִשָּׁבֵעַ" אשר אברהם הוא בחינת אבא בהצטרף לבחינת "אנכ"י" בסוד הכס"א, כטעם "וְהוּכַן בַּחֶסֶד כִּסֵּא" ואימשיך זאת לז' מידות תחתונות בהמשך י"ב פעמים א"ל מספר "אשבע" עם הכולל. 

ובהצטרפן לבחינת אברהם בגימטרייה כת"ר המתגלה בסוד יום השביעי "רזא דשבת". כידוע בענין השבת אשר החותם של כה"ג מידת אברהם "בך חותמין" כי כן השמן סוד החכמה בחינת אברהם עם חות"ם בגימטרייה שב"ת. ברתא דאברהם אבינו, היינו "ש' בת", וכן מספר אברה"ם אנכ"י אשב"ע. 

ובהצטרף מילת "ויאמר" סוד הכת"ר יעלו יחדיו תתק"ס עם הכולל, בסוד החסד הגדול הכפול י' פעמים ה"י, ה' פעמים ויו, ו' פעמים ה"י. וזה על מנת להרבות החסד שימשך עלינו כל טוב סלה אמן.

שער ז' – ואמנם, ראשית התחלת הכוונה בשם חנוכ"ה לשם ס"ג בפשוט ומלא, אשר ממנו יומשך סוד הנ"ר בג' יחודים על דרך יחוד הפה והחוטם אשר שם ס"ג הוא פנימיות החוטם, וחיצוניותו הוא ג' שמות אהי"ה בניקוד קמץ הנובעים מג' הויו"ת אל"ף שבשם מ"ה. 

אשר זה סוד "וְנָהָר יֹצֵא מֵעֵדֶן" בסוד ג' שמות אהי"ה בניקוד קמץ שמספרם נה"ר. ועיקר החוטם הוא ה' שבשורש שם ס"ג, ונשאר בחינת נ"ר. אמנם, שמות הוי"ה ב"ה בג' היחודים כל אות בניקוד שבא קמץ עולה ל"ו בסוד ל"ו נרות, וד' אותיות ד' פעמים ל"ו עולה קד"ם, וג' פעמים קד"ם עולה נה"ר ג"ן עד"ן. 
 
ועם ג' שמות הוי"ה ב"ה מספר ב' פעמים נה"ר, בסוד "נָשְׂאוּ נְהָרוֹת" וג' שמות אהי"ה אלהי"ם אדנ"י בניקוד קמץ, הם י"ג פעמים קמץ [קמצים] בסוד י"ג יודי"ן י"ג ואוי"ן מסוד יסוד הדיקנא. אשר יומתקו שמות אלו ביסוד "נצ"ר ונק"ה".

ומספר שמות עלו בגיטרייה עק"ב סוד ב' שמות אלהי"ם וניקודם ר"ח, ויחדיו גימטרייה ש"פ, ועם שמות הוי"ה ב"ה העולם עם הניקוד תק"י, הנה הם ביחד מספר נ"ר.  עם תר"ם שהוא ב' פעמים ש"ך.

אמנם, נתחלקו שם הוי"ה ב"ה עם שם אהי"ה ב"ה, אשר הוי"ה עם קד"ם בגימטרייה ק"ע ושם אהי"ה בניקוד קמ"ץ מספר פ"ה. הנה יחדיו יהיה נה"ר, אשר השמות לבד הם מ"ז וניקוד ר"ח, הוא סוד מזר"ח, זריחת ראשית התחלת האור היוצא להמתיק שמ"ש סוד ב' פעמים ש"ך מספר נקודות בניקוד קד"ם ושם אלהי"ם בקמץ. 

וראית כי השמות סוד יב"ק והנקודות ב' פעמים יב"ק, וזה וזה בגימטרייה של"ו בסוד ג' שמות הוי"ה עם ג' אלהי"ם האמורים בכוונת הקדיש. ושם הוי"ה ב"ה בניקוד הנ"ל עם שם אדנ"י בניקוד קמץ, הנה הנקודות הם ר"ח, והשמות מספר מי"ם עם הכולל, גם יחד נשלם הרחמי"ם עלינו ועל כל ישראל. ונתייחדו בג' שמות יה"ו דס"ג העולים קד"ם כנזכר. ובשמות אהי"ה בקמצי"ן האמורים מספר נה"ר היוצא מעד"ן, התקשרות העצום הזה כטעם "וַיִּטַּע ... גַּן-בְּעֵדֶן מִקֶּדֶם" 

והנה, הג' מוצאות המייחדים ג' יחודים הנ"ל, הוא ע"י השמ"ן שבנ"ר שחילופו בי"ט בסוד אהי"ה כנודע, וסוד חנוכ"ה ראשיתו מבחינת אחה"ע כטעם "כִּי שָׁם צִוָּה יְהוָה אֶת-הַבְּרָכָה חַיִּים, עַד הָעוֹלָם" ונתייחד עם גיח"ק אשר מהם האור נמשך כטעם "וַיָּאֶר-לָנוּ" במספרן.

וכבר אמרו באד"ר "רב המנונא סבא בעא לצלאה צלותיה אמר לבעל החוטם אני מתפלל לבעל החוטם אני מתחנן" והיינו דכתיב "וּתְהִלָּתִי אֶחֱטָם-לָךְ" אשר במקור הזה נפתחים כל צינורי הרחמים והרצון ואמר ב' פעמים לבעל החוטם, לתפילה ולתחינה, בסוד פנימיות וחיצוניות שנתבארו שם ביחוד ההוא. 

וגם כי שם, נתפשטו שני הצינורות לזו"ן ויהיה התפלה לנוקבא והתחינה ל"אוצר מתנת חינם" להשיג שם הרצון, ודרך התפלה הוא "וְלִפְנֵי יְהוָה, יִשְׁפֹּךְ שִׂיחוֹ" אשר מבואר כי החיצוניות הם ג' אהי"ה בניקוד קמ"ץ מספר נה"ר היוצא מעד"ן, סוד מוחא סתימאה, והפנימיות סוד ס"ג ויחדיו, היינו ס"ג עם נה"ר מספר שי"ח והוא מקור התפלה וה' הטוב יפתח לנו שערי רחמים ורצון.

עליהם נאמר "מֵאַרְבַּע רוּחוֹת בֹּאִי הָרוּחַ". וכאשר גילה זכריה הנביא סוד המנורה הטהורה אשר הוא בז"פ ס"ג ושני התפוחים יחד באמצעיתא בסוד החוטם סיים "כִּי אִם-בְּרוּחִי, אָמַר יְהוָה צְבָאוֹת" .

ואמר האריז"ל "תהל"ה" מספר אמ"ת עם הכולל של תהלה, ולכן אמר "וּתְהִלָּתִי אֶחֱטָם-לָךְ" נסתם פיות המסטינים, ובדרכי יחוד תיקוני רישא הנה החוטם השביעית בבחינת מלכות סוד התהלה והוא מידת האמת. ולכן נאמר "ויכון בחסד כסאך" אז "ותשב עליו באמת" בהארת האורות שלמעלה בחוטם ההוא. 

וע"י שם ס"ג האמור בכוונת חנוכ"ה, בנס הנעשה ע"י השמן סוד "מוחא סתימאה", הושפלו כל חכמות החיצונים ושבה רוח דחיי לז"א ואתמר עליה "מֵאַרְבַּע רוּחוֹת בֹּאִי הָרוּחַ" ואמרו שם "אלא ד' רוחי יתערק ג' אינון ורוחא דעתיקא סתימא, ד' אינון, והכי דכד נפיק דא יפקון עמיה.." 

והנה מקור הכול בשם ס"ג ז"פ שהיא מידת אמ"ת, שעליה נאמר "יְהוָה אוֹרִי וְיִשְׁעִי" באור פנים אשר שם ו' שמות ס"ג שמקורם ז' פעמים א"ל מספר אור"י, וישע"י בחינת ש"ע נהורין ומהם נמשך האור לכל המידות והויו"ת התחתונות כנודע [מדרוש קן ציפור] ובזה ביטול כל החכמות. כי בהתגלות "בְּאוֹר-פְּנֵי-מֶלֶךְ חַיִּים" כטעם "חָכְמַת אָדָם תָּאִיר פָּנָיו" ממילא יתבטלו כל החיצוניות. . 

שער ח – ואמרו חכמים כי חנוכ"ה היא הארת נו"ך מט"ט, כי רגל הילדים הם חנוכ"ה ופורים. חנו"ך וסנד"ל [פו"ן] העולה פ"ר והם סוד "הכרובים אנפי רביא", ומהם הברכה נמשכת, וראשית הברכה מזיווגי צינורות מידות עליונות בסוד "יין ושמן" אשר השמן בחנוכה והיין ימי המשתה בפורים הם סוד חכמה ובינה, מקורות הברכה בחינת חכמה מוחא בינה ליבא, "ויין ישמח לבב אנוש להצהיל פנים משמן" כטעם "חָכְמַת אָדָם תָּאִיר פָּנָיו". 

והוא אשר אמרנו כי שלש רגלים הם מן התורה ושלש מדברי סופרים, חנוכה, פורים וט"ו באב, והם בחג"ת ובנה"י, וזו כוונת הברכה [ברכת הכהנים] "יברכך" בפסח מסטרא דימינא, "וישמרך" אותיות "יש-כרם" מן החיצונים בט"ו באב, ושם א"ל בחינת "נקבה תסובב", "יאר יהוה פניו" בשבועות, "ויחנך" בחנוכ"ה, "ישא יהוה" יסלק רוגזיה בסוכות. " זֶה דּוֹר דֹּרְשָׁו מְבַקְשֵׁי פָנֶיךָ יַעֲקֹב סֶלָה " "וישם לך שלום" בר"ת מספרו "פורים". 

ואמנם, לענינינו, הכרובי"ם בסוד "בְּרוּכִים אַתֶּם, לַיהוָה" אשר הברכה בשמן האמור "לְרֵיחַ שְׁמָנֶיךָ טוֹבִים, שֶׁמֶן תּוּרַק שְׁמֶךָ" אשר נדרש בזוה"ק על ריח הקטורת ושמן המנורה, הוא סוד "לריח" דרגא דאברה"ם, ושמ"ן מספר יצח"ק יעק"ב, אשר מידת אברהם היא ההתפשטות בלי גבול וצמצום ולא יוכלו הכלים לקבל. 

ולכן, מידת יצח"ק המצמצם ויעקב המכריע, ועי"ז הנס יכול להתפשט ולהוריק מכלי לכלי בכמה דרכים "וְכֵלִים מִכֵּלִים שׁוֹנִים" ויהיה נדרש הפסוק כעין שומר "לריח שמניך טובים" אשר הטוב בשמן הוא הריח מידת החסד דרגא דאברהם.

אמנם "שמן תורק שמך" אשר השם הוא הגבלת הדבר וצמצומו, כפירש"י במילת "תורק" והוא רק השמן ואצלנו הכוונה במצווה זו אשר אנחנו עושים בשמן הוא הכנת הכלי המקבל את האור שהוא בחינת אברהם, ועצם הכלי עם השמן והפתילה בחינת דוד מידת המלכות, ויהיה האור והשמן גם יחד להאיר המרכבה העליונה בהתעלותה בעולם הבריאה, וקבלתה מאותם הגוונים, אשר הם האוחזים במידת יצחק להמתיק את הדין כמבואר בזוה"ק, "אברהם אחיד בהאי גיסא ויעקב מההוא גיסא דלא ליפוק מוקפין דיצחק" החוצה.          

לכן מספר או"ר עם ג"ר אברה"ם יצח"ק ע"ה, ושמ"ן מספר יעקב יצח"ק, אשר גם שניהם ממתיקים הדינים ומגבירים את מידת הרחמים. ואמנם, הברכה היא לשון "מבריך את הברכה" הוא להגדיל את הכלים כטעם "וּבָאוּ עָלֶיךָ כָּל-הַבְּרָכוֹת הָאֵלֶּה, וְהִשִּׂיגֻךָ" שיבדילו את הכלים על מנת שיוכלו לקבל עוד תוספת ברכה ורחמים.

שער ט' – והנה, ג' ברכות שתיקנו חז"ל להדליק, ושעשה ניסים ושהחיינו, הם בחינת חס"ד נק"ם, ג' שמות ע"ב ס"ג מ"ה להמשיך לשם ב"ן. כי ראשיתם של שמות אלו "מִקְוֵה יִשְׂרָאֵל יְהוָה"  אשר הוא ט' הויו"ת וט' אהי"ה, והם ג' ע"ב קס"א ברישא קדמאה, והשני, ג' ס"ג קס"א והשלישי ג' מ"ה קמ"ג.  ובכל מצווה ממצוות הבורא ראשיתה ג' הוי"ה אהי"ה בפשוטן, מספר "מצוה", ועליהם נאמר "כִּי נֵר מִצְוָה" אשר יסוד נר נמשך ממצו"ה מהארת הראש. וכל מצווה נעשית במחשבה דיבור ומעשה, לכן נכלל בכל מצוה ג"פ, יחוד הוי"ה אהי"ה על מקורות אלו והוא ה"נר מצוה". 

ועליו אור תורה "וְתוֹרָה אוֹר" בהארת הפנים אשר הוא בברכה שעש"ה, ומשם ימשך דרך חיים לברכת "שהחיינו" למען סור משאול מטה, והוא המקווה לנו בימים אלו לייסד מקורות העליונים.  
אשר "על הניסים" הם נתנו להיכתב באור התורה, ומגדל מעלה מצווה זו אשר הוא ה"נר מצוה" אשר כפי קבלת הדברים הוא התעוררות י"ג מכילן דרחמי, בכללות ב' בחינות, וזה תכלית כוונת התורה להורות לנו דרך המצווה, הנה היא כמו שער למצוה לעשות הרצון. 

וכבר אמרנו, כי השמ"ן הוא בחכמ"ה, בסוד שם י"ה שהוא שם החכמ"ה, וי"ה פעמים הוי"ה מספר שמ"ן, כנאמר "כִּי בְּיָהּ יְהוָה, צוּר עוֹלָמִים" ואמנם, בחינת נפ"ש חי"ה שהיא מחכמ"ה היא בסוד ח' פעמים י"ה המאירים לתוך ח' מידות, מחכמה עד יסוד בסימן "ח-י העולמים", כי בחינת המלכות מקורה "דלית ליה מגרמיה כלום", רק בהמשך החיות מאברה"ם יצח"ק יעק"ב יוס"ף, אשר לקח דוד ה' מאברהם לזר"ע, בבחינת "הֵא-לָכֶם זֶרַע" וכ"ח מיעקב שיעקב בחינת חי"י "מאן דחזי יעקב בחלמיא חיין אתוספו לו". ומזונ"י מיוסף כטעם "וַיְכַלְכֵּל יוֹסֵף".

ואמנם, "..לֹא עַל-הַלֶּחֶם לְבַדּוֹ יִחְיֶה הָאָדָם--כִּי עַל-כָּל-מוֹצָא פִי-יְהוָה" בסוד הבלים המושרשים לכל טוב, ולכן "וַיְלַקֵּט יוֹסֵף", ובחכמה החיה את כולם, ומשם מקור בחינת חיה, ולכן גם הנר ההוא שהוא בחינת כלי ימשך בימים אלו שמונה [ח'] בחינות אלו שמחכמ"ה עד מלכות, כטעם "לְהִתְהַלֵּךְ, לִפְנֵי אֱלֹהִים בְּאוֹר, הַחַיִּים" כי כן שם י"ה מתורגם "דחילו דהוי"ה", ששם מקור היראה להעלות באור לקיום העולם. "ויתיב על כורסייא דשביבין לאכפייא לון" בסוד ק"כ צירופי אלהי"ם". ולכן ח' פעמים י"ה הוא מספר ק"כ, ומש"ה מקורו בבינה מקור ד' שמות אלהי"ם, שבתנה"י שלה אשר הם ד' פעמים ל' צירופים בסוד שם בוכ"ו. ולכן נאמר אליו "בְשַׁגַּם, הוּא בָשָׂר" אשר בש"ר המקור לשמות אלהי"ם. 

אמנם הפסוק "וְהָיוּ יָמָיו, מֵאָה וְעֶשְׂרִים שָׁנָה" אשר נתחלקו לד' למדין, כי כן למ"ד מספרה אכדט"ם המוקדם לשם אלהי"ם כאמור "בטחו ביהו"ה עדי עד" שיש ד' אותיות שיש ב"למידי"ן והם אגד"ל, בסוד "אֶגְדַּ"ל מִמֶּךָּ".

והנה מש"ה השיג בחינת חי"ה, כטעם "וַיְהִי הָאָדָם, לְנֶפֶשׁ חַיָּה" ס"ת מש"ה, וח' פעמים י"ה מספר אלהי"ם. ובחכמה נמתקו כולם, "הִיא הַחַיָּה, אֲשֶׁר רָאִיתִי כי הצדיקים הם המרכבה ובגדלות הזה יהיה י"ה פעמים חי"ה מספר מש"ה. ומסוד חי"ה שבחכמה המתיק כל שמות אלהי"ם האמורים כי בחכמה מקור הגבורה דעתיק למתק הכול. 

והוא מאמרנו בפסוק "עָלִיתָ לַמָּרוֹם, שָׁבִיתָ שֶּׁבִי לָקַחְתָּ מַתָּנוֹת, בָּאָדָם, וְאַף סוֹרְרִים, לִשְׁכֹּן יָהּ אֱלֹהִים" אשר סידר מדרגת משה. "עלית למרום" בסוד "שאו מרום עיניכם" "לההוא אתר דכל עיינין תלויין ליה דאיהו פתח עינים", וביארו שזהו המלכות דאצילות שנקראת "מרום" ואח"כ "שבית שבי". 

אשר מתעלית בת"ת ששם י"ב צירופי הוי"ה, וזה "שבית שב"י", שנעשה י"ב הויו"ת. ואח"כ, "לקחת מתנות" אשר מתנ"ה הוא י"א פעמים אד"ם לקחת וצירפת באד"ם, להיעשות י"ב הויו"ת י"ב פעמים מ"ה בסוד החכמה כח – מ"ה. אשר במילואה חי"ת כ"ף מ"ם ה"א, בגימטרייה י"ב פעמים אד"ם, הנשלמים בחכמה. 

והיה זה בכוח שם י"ה שבחכמה, אשר "ואף סוררים" אם יתעוררו הדינים ח"ו, הנה הם נמתקים לשכון י"ה אלהי"ם, אשר מק"כ צירופי אלהי"ם נעשה ח' פעמים י"ה להמתיק שם אלהי"ם. אשר זכיר"ה הוא זכ"ר י"ה שהוא הפנים להמתיק האחוריים. ושורש שם י"ה הוא באו"א שמשם הזכיר"ה, והוא השמ"ן הנזכר י"ה פעמים הוי"ה ב"ה. 

אשר "או"א אתכלילו במזלא עילאה" בחינת הדיקנא אשר שם י"ג הויו"ת ועם שניהם לשני הקווים הם י"ה פעמים הוי"ה. כטעם "כשמן הטו"ב על הרא"ש יורד על הזקן" והנס הנעשה בשמן לח' ימים הנה ח' פעמים שמ"ן הוא ח' פעמים י"ה הויו"ת שהם ק"כ הויו"ת להמתיק ק"כ צירופי אלהי"ם. 

ושורש או"א הוא משם ס"ג במילוי יודי"ן לחכמה ואל"ף לבינה, ולכן הנס שנעשה בחנוכה ס"ג עם כ"ו, לח' בחינת שמנים, הנה ח' פעמים שמן עם חנוכ"ה מספר כל הי"ג מידות הרחמים הנכללים ע"י בטישות המזלות . 

ויבואר לנו בטישה זו לפי אמרנו עתה אשר התכלית של המתקת הדינים הוא משמות אדנ"י אלהי"ם כאמור בענין ש"ך ופ"ר. ולכן בבטישת נצ"ר ונק"ה אשר ע"י הבטישה הזו נכללו זה בזה. הנה ב' פעמים נצ"ר ונק"ה ימתיקו לשמות אלהי"ם ואדנ"י, עם ב"פ נצ"ר ונק"ה מספר לאלפי"ם נש"א עו"ן ופש"ע וחטא"ה. 

והחס"ד האמור בנצ"ר חסד ממתקם, בהיות "חסד" בחינת חסד הפשוט, ואע"פ שיש בו אחיזת החיצונים כאומרם "ראה שאין העולם כדאי" "וְיִמָּנַע מֵרְשעים אוֹרָם" והטוב הוא הגניזה לחסד אשר לא יאחזו בו ושיהיה רק טוב. 

ולכן בהצטרפות החס"ד לאלו ד' מידות האמורים הוא מספר טו"ב פעמים חס"ד בא' הנוסף לכוללם יחד. ולא נזכר ט' במידות עד מידת "וחטא"ה" להמתיק הח' לעשות ממנו חס"ד כלומר 
ט' פעמים ח', הנכלל בטו"ב, ט' פעמים ו"ב, והוא ה"נר מצוה" שהקדמנו ככתוב "כִּי-אַתָּה, תָּאִיר נֵרִי". 

ויהי"ר שה' יאיר עינינו במאמר תורתו אמן.

הצב"י נועם בן צבי משה הלוי