נר ה' נשמת אדם / חנוכה 

אמר הפסוק "וְלִכְבוֹדִי בְּרָאתִיו:  יְצַרְתִּיו, אַף-עֲשִׂיתִיו" והכוונה ל"שכל העליון" שאי אפשר שיצטמצם באדם רק בדרך של השתלשלות בעולמות, והנשמה רוח ונפש. כי נשמה לנשמה אינו זוכה רק מי שמקושר היטב בג' אלו [נר"ן]. והיא הנשמה משפיעה לרוח שיוכל לדבר דברים חיים וקיימים, ומשם למשכן הנפש הוא הלב הטהור.  

רק שמתחילה צריך התעוררות מתתא לעילא כי אף שעושה מצוות מעשיות הרמוזים בנפש, עם כל זה צריך לחבר הרוח מלמעלה. ולשניהם צריך שהמחשבה שמשכנה במוח, תזכה ע"י התקשרות שנשמתו תהיה מחוברת לטהור היינו נשמה לנשמה. 

וזוכה הנשמה למדרגת נשמה לנשמה הוא השכל העליון והרוח מדרגת נשמה והנפש מדרגת רוח, וזה סוד הנאמר "נֹתֵן נְשָׁמָה לָעָם עָלֶיהָ" היינו הנ"ר זוכה לנשמה ורוח גם כן מלמעלה למטה. 
וזהו "נותן נשמה לעם עליה" שיזכה להביא את מדרגת רוח שבנפש וגם מדרגה נשמה. כי ברוח כבר השפיע מכולם מעילא לתתא, והוא מחובר בנ"ר על ראשו.

נמצא מכוח שהוא פוחת והולך מתתא לעילא בד' מדרגות כמו כן יזכה אח"כ לד' מדרגות להשתלשל מעילא לתתא מדכורא לנוקבא ויש בנפש כל ה' בחינות נרנח"י.

ומצות חנוכה היא על דרך הצוותא המחובר לטהור מכוח "חנוך" ה'. "חֲנֹךְ לַנַּעַר, עַל פִּי דַרְכּוֹ" 
שהיה מנוער מכל טוב הגנוז ורק ע"י "דרכו" שמעלה את המעשים בדיבור [והדיבור במוח] עושה לפניו את הדרך הישר לבוא מתתא לעילא, וכן להוריד השפע וזהו מצוות חנוכה, ה' הבחינות וכנסת ישראל הדבוקים בה' האחרונה של השם ב"ה. 

נ"ר מכוח "נפש רוח", אי"ש אל"ף הוא פלא עליון, והיו"ד הוא המחשבה, והש' ג' ראשים היינו ג' האבות, כי הא' והיו"ד מורים על שבת קודש שהיא קדושה עליונה "ויומין דנשמתין".

וגם יש ג' זמנים טובים ועומדים ורומזים נגד ג' אבות והוא ג' ראשים של השי"ן הוא ימין שמאל ואמצע, רק שעדיין לא זכה להיות מקושר בהם. אזי נ"ר חנוכה הם בחינת שוקיים "ירכין קשוט" יכול להיות מקושר גם באי"ש, וזהו "איש וביתו" על דרך "אֵת יַעֲקֹב, אִישׁ וּבֵיתוֹ בָּאוּ" להוציא את ניצוצות הקודש שם. 

והמהדרין, היינו שיש לו בחינת תוספת אזי נר לכל אחד ואחד , כלומר ב' פעמים אחד גימטרייה "יהו-ה" ומחבר עצמו לאחדות הפשוט מכוח אחדותו שמוציא עצמו מעולם הפירוד ועוקר נפשו ורוחו למעלה, והמהדרין מן המהדרין היינו שיש לו מדרגה גבוהה אזי לבית הלל בלילה הראשון מדליק נר אחד ובשני מוסיף והולך ולבית שמאי פוחת והולך, ובאמת "ואלו ואלו דברי אלהים חיים" 

היינו שזוכה מכוח התעוררות מלמטה להגיע לכל ד' הבחינות נרנ"ח הם הד' וג"כ כשהולך מלמטה למעלה הריהו פוחת עצמו, היות שמדרגת נפש היא כאין כשמגיע למדרגת רוח, והרוח כאין כשמגיע למדרגת נשמה, ועל זה הדרך, ומשם זוכה להוריד מעילא לתתא עד שיגיע אפילו למדרגת נפש בחינת נשמה לנשמה.

וזה במעשה שעושים כבית הלל, אבל כוונתו צריך להיות כבית שמאי שמוסר את עצמו למעלה ממדרגה למדרגה, ובית הלל מרמז על שאצלו מאיר הדיבורים ע"ד "הילל בן שחר" "תָּהֶל אוֹר " ובית שמאי מרמז "פתחי שמאי". 

ומצווה להיות נר חנוכה למעלה מג' טפחים, כי למטה מג' הוא לבוד ומחובר בארציות, והוא צריך להיות למעלה מג' התחתונות [נה"י] ומשם למעלה עד עשרה טפחים כי נר חנוכה עדיין אינו במדרגת עשרה כמו שבת קודש.

ומצווה בטפח הסמוך לפתח כי מזוזה בימינו ונ"ח לשמאלו היינו הלב נמשל למזוזה והפה לפתח, כי הלב מביא את הדיבורים לפה, ודוגמת הפתח להוציא הדיבורים רק כשהוא "לֵב חָכָם" אזי "לימינו" היינו יש לו מזוזה, כשהוא "לֵב כְּסִיל" על דרך "חנוך לנער" אזי הוא לשמאלו. 
וצריך להתעוררות מכוח נר ה' ונותן כבוד לה' יתברך שהוא לשמאלו וע"ד שאנחנו פוסעים פסיעה בעושה שלום בשמאלו ומשתחווים ג"כ לשמאלו, שהוא נותן כבוד לשי"ת.

כי מכוחו יכול לזכות להוציא מהפה דיבורים זכים וזה "פֵּתַח דְּבָרֶיךָ יָאִיר מֵבִין פְּתָיִים" כי כשאינו מקושר ומחובר היטב אזי הדיבורים שלו הם בחינת חשך, ולהיפך המה מאירים, וזהו פת"ח הפה שמשם יוצאים "דבריך יאיר" ומבין שהיה עד עכשיו כפתי. 

וזוכה אח"כ להמשיך מהנר החופף על ראשו וזהו "יְהוָה חָנֵּנוּ, לְךָ קִוִּינוּ", היינו שהשי"ת חונן ומרחם להשפיע מלמעלה למטה. מכוח ש"לך קוינו" מקודם שמקבץ לעצמו את כל הכוחות רק כל זה הוא "הדלקה עושה מצוה".

היינו שרודף ומקרב את עצמו להתחברות אפילו לפלא על דרך "אַתָּה הָאֵל, עֹשֵׂה פֶלֶא" וזהו ההכנה שיוכל אח"כ "להודות ולהלל לשמו הגדול" בבקר וזה מחנינת הבורא ית"ש הבא מכוח הדלקת הנ"ר, כדי שיהיה "זרעם לבקרים" להתגבר עצמו להוציא הדיבורים בדחילו ורחימו אף "ישועתנו בעת צרה", כי באמת יש לאדם שעשועים בעצמו כשעושה מצווה כתיקונה, או מתפלל ולומד בדחילו ורחימו. וזה "ישועתנו" גם כן.

וזהו "וזמן הדלקתן עד שתכלה רגל מן השוק", כי ה"שוק" מרמז על החיצוניות כי באמת שם נפלו הניצוצות לחוץ, רק צריך למשוך עליו מדכורא, ורג"ל בגימטרייה זכו"ר היינו מקור השפע העליון נמשך ל"שוק" ג' תחתונות וזהו זוכה להדליק הערב מהבוקר על דרך "בֹּקֶר וְיֹדַע יְהוָה"  וזהו "וַיְהִי-עֶרֶב וַיְהִי-בֹקֶר, יוֹם אֶחָד" כשמדליק קודם "שתכלה רגל מן השוק".

וזהו הנקרא "עניות" השי"ת לנו כי לא שייך שיענה אותנו, רק כשמרגיש בעצמו שיש לו נח"ר מתפלתו או בשאר עבודת הבורא ית"ש וזהו הנקרא שהשי"ת יענה אותנו וזהו "אֶעֶנְךָ, בְּסֵתֶר רַעַם" מה שהיה מקודם בסתר השכל העליון עכשיו הוא "רעם" נתגלה אצלו.  

רק השי"ת מבין ובוחן כליות ולב, אם הוא מוציא את דיבוריו מעמקי הלב וממצפונים "אֶבְחָנְךָ עַל מֵי מְרִיבָה סֶלָה" היינו שיש לאדם מריבה תמיד עם היצה"ר על המים הזדונים, וזהו "עַל מֵי מְרִיבָה סֶלָה", והשי"ת נותן לו כוח למלחמה וזהו " יְהוָה, אִישׁ מִלְחָמָה" ומוציא ה' מוצאות הפה כמו שצריך, וזהו "הַאֲזִינָה אֱלֹהִים, תְּפִלָּתִי" חמש מוצאות הפה, כשהוא במדרגה גבוה ולפחות ממנו "וְאַל-תִּתְעַלַּם, מִתְּחִנָּתִי" שצריך לתחינה ובקשה מאיתו יתברך.      

אַתָּה הָאֵל, עֹשֵׂה פֶלֶא  
הש"י ב"ה ברחמי וברוב חסדיו מורה לנו את דרך הטוב והישר בהתגלותו לנו ע"י מידת חסדו אף שהוא פלא מכוסה מעין כל חי, ונעלם מאין כל רעיון הוא עושה מפל"א אל"ף על דרך "וַאֲאַלֶּפְךָ חָכְמָה" "אֲנִי יְהוָה אֱלֹהֶיךָ מְלַמֶּדְךָ לְהוֹעִיל, מַדְרִיכְךָ בְּדֶרֶךְ תֵּלֵךְ" "הִדְרַכְתִּיךָ, בְּמַעְגְּלֵי-יֹשֶׁר".

ומצמצם את עצמו כביכול בינינו, שהשכל שלנו יוכל לקבל אלהותו יתברך, ומשום כך שכלנו נקרא "שכל אלוקי" והוא כוונת המילים "אַתָּה הָאֵל" הוא חסד עליון שמצמצם את עצמו למטה אפילו בעולם העשייה, והוא "עושה פלא" המכוסה להתגלות מכוח אלוהותו, בחינת "וְעֹשֵׂה נִפְלָאוֹת אַתָּה אֱלֹהִים לְבַדֶּךָ", ולא כמלך בשר ודם שמנהיג את מדינתו עפ"י משרתיו ורק שמו מצוי בין נתיניו, והוא קבוע במקומו המיוחד לו, אלא הקב"ה אף שהוא "מְלֹא כָל-הָאָרֶץ, כְּבוֹדוֹ" מגלה הוא את כבודו ומנהיג את העולם כולו בכבודו ע"י אלוהותו.

היינו שמושך עצמו מעילא לתתא וזהו באמת שהטוב הגנוז והצפון, זרוע הוא לצדיק להשפיע מידת טובו בעולם ולהוסיף דבר יום ביומו ולהכיר את בוראנו כדי ש"לפניו נעבוד ביראה ופחד" ואח"כ "נודה לשמו" וזוהי מדרגת יוסף מלשון "מוסיף והולך" בכל יום ויום והוא הנרמז בתורה "יוֹסֵף בֶּן-שְׁבַע-עֶשְׂרֵה שָׁנָה" גימטרייה טו"ב, ומוסיף והולך כבית הלל "הֵילֵל בֶּן-שָׁחַר" מלשון אור, "מָה רַב-טוּבְךָ, אֲשֶׁר-צָפַנְתָּ לִּירֵאֶיךָ פָּעַלְתָּ, לַחֹסִים בָּךְ נֶגֶד, בְּנֵי אָדָם" מורה על התגלות הבורא ית"ש באלוהותו מכוח החסד העליון בשבעת ספירות הבנין [חגת נהי"ם] .

וזהו "וְהָיָה מִסְפַּר בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל, כְּחוֹל הַיָּם" היינו "ו" נמשך ל"ה" ומתדבק לי"ה וזהו "דחילו ורחימו"  מכוח "מִסְפַּר" לשון "ספירה" וזהו "כְּחוֹל" המקיף לים, כן השש קצוות [חג"ת נה"י] היינו ששת ימי המעשה משם מתגלית אלוהותו אבל המידה הנפלאה "לֹא יִסָּפֵר", היינו לא באה מידה זו לשבע ספירות הבניין, משום שהוא "נָתִיב, לֹא יְדָעוֹ עָיִט" רק משם ואילך נתגלה מז"ס הבניין באלוקות, "ובאלהים" הוא י"ה מורה על יראה ואהבה, משום זה צריך לראות בעין שלנו ולעשות "אֱלֹהִים קְדֹשִׁים" ולא להיפך ח"ו אלהים אחרים. 

וזהו הרמז "זִבְחֵי אֱלֹהִים, רוּחַ נִשְׁבָּרָה" ס"ת "מחיה" שצריך לשבר אלהים אחרים, ולהוציא החיות מהם, וזהו ס"ת "לֵב-נִשְׁבָּר וְנִדְכֶּה" "ברה", גימטרייה ר"ז, [אור] על דרך "מִצְוַת יְהוָה בָּרָה, מְאִירַת עֵינָיִם" כי צריך לראות ש"אֱלֹהִים, לֹא תִבְזֶה" "פִּקּוּדֵי יְהוָה יְשָׁרִים, מְשַׂמְּחֵי-לֵב" ו"יִשְׂמַח יִשְׂרָאֵל בְּעֹשָׂיו", כי אף שהוא אמון ומופלא ומוצנע נתגלה לנו מעילא לתתא, "כִּי-כֹל, בַּשָּׁמַיִם וּבָאָרֶץ" דאחיד בשמיא וארעא", וזהו "יִשְׂמְחוּ הַשָּׁמַיִם, וְתָגֵל הָאָרֶץ " כי נתגלתה לנו מידת טובו, וזהו "יָגֵל יַעֲקֹב, יִשְׂמַח יִשְׂרָאֵל" מכוח ישראל הנקרא יש"ר - א"ל, הקו הישר ית"ש.
 
ומשום זה מצות נר חנוכה למטה מעשרה טפחים, כי מושכים מעילא לתתא, כי בטפח ה' אצבעות, וע"ז רומז שם "אלהי"ם" על ה' י"ד, וה' אצבעות מושרשים ומחוקקים בכ"ף הי"ד. וכ"ף היפוך אותיות פ"ך, רמז לפך השמן חתום בחותם כה"ג, "שֶׁמֶן מִשְׁחַת-קֹדֶשׁ יִהְיֶה זֶה" המשכה מי"ה לו' ומשם לה' תתאה וזהו "בימי מתתיהו כה"ג חשמונאי ובניו" מורה על מלכות, אף שעמדה מלכות יון "להשכיחם תורתך" [שם] אף כי באמת אין בכוחם לדחות אותנו לגמרי רק "להשכיחם תורתך" ולהעביר מאתנו חלילה "חוק"י רצונך" [שם]  היינו, החקיקה והרצון בעבודת בוראנו. 

עם כל זה, "ואתה" במידת החסד "עמדת להם ...מסרת גיבורים ביד חלשים...ולך עשית שם גדול" [שם] היינו גדולה, "וקדוש בעולמך" מופלא ומופרש, כפרש"י "פרושים תהיו" ואח"כ כשיש כ"ף כפופה כ"ף פשוטה, כשאנחנו נכפפים ונכנעים לפני הי"ת, ומעוררים מתתא לעילא, אזי נזכה להמשיך בפשיטת הי"ד הגדולה, מלמעלה למטה, ועל זה בא הרמז פ"ך = כ"ף, "באו בניך" היינו ז"ס [חגת נהי"ם] ל"דביר ביתך" שמכניסים היו"ד לבית המקבלים שאנחנו מקבלים מהה' התתאה ועי"ז "הדליקו נרות בחצרות קדשך" שהוציאו את פנימיות הקדושה מהחיצוניות "סָבִיב, רְשָׁעִים יִתְהַלָּכוּן" "ומוציא יקר מזולל" .

"וְהִנֵּה מְנוֹרַת זָהָב כֻּלָּהּ וְגֻלָּהּ עַל-רֹאשָׁהּ"
היינו הבורא ית"ש עושה נפלאות לבדו "פְּלָאוֹת עֵדְו‍ֹתֶיךָ" "וְעֹשֵׂה נִפְלָאוֹת אַתָּה אֱלֹהִים לְבַדֶּךָ" הוא שעושה הפלאות להתגלות לנו בגבורות אף שאין שייך בו יראה המורה על גבורות שצמצם הבורא ית"ש מאור א"ס ב"ה ונשתלשל בנו.

וזהו באמת "פְּלָאוֹת" וכלול בחסדו ית"ש על דרך "כִּי הִפְלִיא חַסְדּוֹ לִי, בְּעִיר מָצוֹר" היינו האדם הוא בעיר מצורה ונצורה בעולם השפל, עם כל זה הוא עושה פלאי פלאות ליתן לב האדם להתגבר ולהלחם נגד היצה"ר ומצמצם בנו וזה נקרא גבורות הבורא ית"ש "וְעֹשֵׂה נִפְלָאוֹת אַתָּה אֱלֹהִים לְבַדֶּךָ" כי באמת, הוא פלא גדול שעילת כל העילות יצמצם בנו בטיפה סרוחה ומשרה שכינתו בנו ואפילו המלאכים שואלים "איה מקום כבודו". 

רק האמת הוא מחמת שכלל מקור נשמותינו הוא בשמו הגדול ית"ש, וכשאנחנו הולכים וממעטים את עצמנו מענייני העוה"ז מכוח התעוררות ית"ש ונעשה "קדוש", על דרך אמרם "אם אדם מקדש עצמו מלמטה מקדשין אותו מלמעלה" כי התיבה "קדוש" מלשון "פרישה".

היינו שאם פירש עצמו מענייני העוה"ז אזי כביכול פורש עצמו מאורו הגדול, ונעשה משתי קדושות הללו אור אמצעי מושפע בנו מאיתו יתברך, וזה הפירוש "קדיש בשמי מרומא עילאה בית שכינתיה" הנקרא מקור נשמותינו "וקדיש על ארעא עובד גבורתיה" [שם] היינו פרישתנו.

וזהו "עושה חדשות" [מרום - כתר. וקדוש - חכמה. פועל גבורות - בינה. עושה חדשות - חסד. ובעל מלחמות - גבורה. זורע צדקות - ת"ת. ומצמיח ישועות - נצח. בורא רפואות - הוד. נורא תהלות - יסוד. אדון הנפלאות - מלכות. הרי לך י"ס]. 

שהאדם מחודש בשכל הזך והזוהר ויוכל להתנהג בשבע מידות על דרך "לְךָ יְהוָה הַגְּדֻלָּה וְהַגְּבוּרָה וְהַתִּפְאֶרֶת, וְהַנֵּצַח וְהַהוֹד" כי משום זה ישראל במדרגה גבוהה ממלאכי השרת, כי "אין מלאך אחד עושה ב' שליחויות" כמו מיכא"ל הוא רק מידת החסד אף שאין לגוויתו מידה וגבול וסוף, עם כל זה יש לו רק את אותה המידה המיוחדת לו, אבל בנו כלולים כל הז' מידות ולכולם אין קץ ותכלית כמו שיש בבורא ית"ש.  

וע"י מנורת החנוכה שמדליק את הנ"ר באופן של "מוסיף והולך" מגלה האדם כי "אל"ף" פלא עליון מאיר בו, ומתחזק מיום ליום בשתי הברכות , היינו ישראל שהוא בחינת יעקב, ה"מַבְרִחַ, מִן הַקָּצֶה אֶל-הַקָּצֶה" ממידת מלכות ועד מידת חס"ד, מהיום הראשון בו מכוון הנ"ר הראשון למידת א"ל ועד "נצר חס"ד", ביום השמיני.

כי בברכת "בא"י אמ"ה אקב"ו להדליק נר חנוכה", יש י"ג תיבות שהם כנגד י"ג מכילן קדמאין, "אֵל רַחוּם וְחַנּוּן--אֶרֶךְ אַפַּיִם, וְרַב-חֶסֶד וֶאֱמֶת.נֹצֵר חֶסֶד לָאֲלָפִים, נֹשֵׂא עָו‍ֹן וָפֶשַׁע וְחַטָּאָה" ובכוח סגולת הדלקת נרות החנוכה אנו מושכים מלמעלה למטה שפע אור א"ס בייחוד השלם.

ונהיה אנחנו וצאצאינו אנשים חכמים וידועים "נַחַל נֹבֵעַ, מְקוֹר חָכְמָה" לדעת את שמך ובנצח הודך הראנו נפלאות ותחזינה ענינו בשובך לציון ברחמים בהעלות "מְנוֹרַת זָהָב כֻּלָּהּ וְגֻלָּהּ עַל-רֹאשָׁהּ, וְשִׁבְעָה נֵרֹתֶיהָ עָלֶיהָ--שִׁבְעָה וְשִׁבְעָה מוּצָקוֹת, לַנֵּרוֹת אֲשֶׁר עַל-רֹאשָׁהּ" "ומלך ביופיו תחזינה ענינו" מוכתר בכתרי כתרים והיה "וַיְהִי כָל-הָאָרֶץ שָׂפָה אֶחָת, וּדְבָרִים, אֲחָדִים".  

יהי"ר שנזכה להודות ולהלל לשמך הגדול כל ימי חיינו

הצב"י נועם בן צבי משה הלוי.