"השתוקקות בקיום המצוות" \ לפרשת חיי שרה

"אֹתָהּ הֹכַחְתָּ לְעַבְדְּךָ לְיִצְחָק"  

השתוקקות בקיום המצוות 
לכאורה מילת "לעבדך" מיותרת. כי יכול היה לומר "אתה הכחת ליצחק" ? הנה אמר בעל העקידה שכאשר ירצה האדם לבחון בנפשו אם טהורה וזכה היא, יבחן זאת כאשר מזדמנת לו איזה מצווה. במידה ונפשו משתוקקת מאוד בזריזות רבה לעשותה, ידע שנפשו טהורה ובריאה. אמנם אם נפשו מתעצלת במצווה, ומרגיש כובד וטורח בה ידע בברור כי נפשו נגועה בחטאים ועוונות, והיא נמצאת בחולי הנפש. 

הנפש והאכסניה 

ולהבין יותר, נמשיל משל , לאדם שהוא בדרך איזה ימים, ולא היה לו מה שיאכל. והגיע לאכסניה אחת, בודאי הוא משתוקק ומתאווה לאכילת פת חרבה שם יותר ממעדנים בביתו, כי אינו נמצא שם עכשיו, וכ"ש מתאווה למעדנים אם השיג אותם באכסניה זו. 

אך אם בא לאכסניה ונמצאו לו מאכלים טובים ואינו משתוקק ומתאווה להם כלל, וכשבעל האכסניה שואל אותו האם להגיש לו דברי מאכל, והא משיב לו שאינו מרגיש בטוב, למרות שלא ניכר עליו שכך הוא. ואומר לו האורח שזה כמה ימים לא היה לו מה שיאכל וישתה, ועתה כשבאתי לכאן, וב"ה יש כאן כל טוב והיה צריך שתהיה לי תאווה ותשוקה רבה לאכילה, מ"מ אין לי חפץ לאכילה כלל. וזה הסימן שבידך כי איני בקו הבריאות. 

כך הנפש הזכה הבריאה תרגיש רעבון ותשוקה רבה למצוות ולמע"ט. והגם שרעבון הגוף כשיאכל ישבע, ואם אוכל על השובע , מיד כל אוכל תתעב נפשו, מחמת שקיבתו מלאה. לא כן רעבון הנפש במצוות ומע"ט כי יותר מה שהנפש עושה מצוות, היא תרגיש רעבון ותשוקה למצוות. וכמאמרם ז"ל "מצווה גוררת מצווה"  כי ע"י המצוות מזדככת הנפש זיכוך רב להיותה זכה ובהירה ובריאה וממילא יש לה השתוקקות יותר.

והנה מדרך העולם כאשר אדם רוצה לשדך את בתו הוא שולח לנסות את הבחור אשר רוצה הוא לקחת לבתו. אם היה בעל מידות כרצונו. וכן כאשר רוצה להשיא אישה לבנו, שולח לנסות אותה אם היא בעלת חן וטובה כראוי למחשבתו ולבנו. 

וממילא אברהם אבינו ע"ה אשר כל עסקו בעוה"ז היה לפרסם את אלהותו יתברך, ולהתחסד עם בני אדם, וכשהיה רצונו להשיא אשה לבנו יצחק , היה רצונו שתהיה בעלת גמילות חסד, ושתהיה נפשה זכה ובריאה להשתוקק לעשות חסד ואז תהיה ראויה לבנו ליצחק. 

חובת ההוכחה
"אֲשֶׁר אֹמַר אֵלֶיהָ הַטִּי נָא כַדֵּךְ וְאֶשְׁתֶּה"  ויש לשאול מה העניין המיוחד שרצה אליעזר למצוא, שהרי מנהג ידוע וברור בין הולכי המדבריות כי כל המבקש מים נותנים לו? 
אלא שזה היה אליעזר רוצה לבדוק, שלא די שתתן לי לשתות רק להטות הכד לפיו, אלא שמחמת גודל תשוקתה במצווה שהזדמנה לידה, תאמר "שתה" בלי צורך שהוא יטה את עצמו אל הכד, אלא שהיא תטה מיד את הכד אליו, עד שאין שום צורך לפעול שום פעולה אלא רק לשתות, ובזה יהיה ניכר גודל זכות נפשה. 

על כן אמר "אתה הכחת לעבדך ליצחק" כי אישה שיש בה השתוקקות למצוות וזריזות בעשייתם היא זו שיכולה להיות הגונה לעבודת ה' ית' של יצחק, בבחינת "עזר כנגדו".  
כי יצחק אבינו היה משעבד כל כולו לעבודתו יתברך, ובפרט במתוק הדינים שהרי הוא בא מצד הגבורה, ועל כן אמר אליעזר "וּבָהּ אֵדַע, כִּי-עָשִׂיתָ חֶסֶד עִם-אֲדֹנִי"  כי באמת היה אברהם מידתו מידת החסד ויצחק מידת הגבורה בעבודת ה' אך גם בעבודת יצחק הייתה מידת חסד היינו ה' חסדים שיש בגבורה. 

מי האיש – השאלה המהדהדת תמיד
"וַתֹּאמֶר אֶל-הָעֶבֶד, מִי הָאִישׁ הַלָּזֶה הַהֹלֵךְ בַּשָּׂדֶה לִקְרָאתֵנוּ, וַיֹּאמֶר הָעֶבֶד, הוּא אֲדֹנִי" 
הנה ידוע כי שורש יצחק היה ממידת הגבורה, וכמ"ש "ופחד יצחק"  וכשראתה אותו רבקה בגודל התגברות הדינים "ותפול מעל הגמל"  מחרדתה כי מי יכול לחיות מתגבורת הדינים "ותאמר מי האיש הלזה"  היינו מי הוא האיש שיכול להמתיק נוראות אלו, "ההולך לקראתנו"  לעורר עלינו דינים? "ויאמר הוא אדני" כלומר האיש ההוא שממתיק לגבורות אלו הוא אברהם אדני שמידתו מידת החסד . 
ואמר האדמו"ר זצ"ל כי שאלה זו קיימת בכל דור ודור ועל כל אחד ואחד, מדוע מעורר הוא על עצמו את מידת הדין והגבורה, ע"י שמתרחק מעשיית מע"ט ועל כן חייב כל או"א להידבק במידתו של אברהם וירבה בגמילות חסדים וישתדל לפרסם אלהותו יתברך בכל אתר ואתר, ויחזק התקשרותו בצדיקי הדור שהם בחינות החסד בעולמו יתברך בכדי שימשיכו עליו שפע חסדים וטובה, ובכוחם ימתיקו את תגבורת הדינים שעליו. 

בברכת "מַה-יָּקָר חַסְדְּךָ, אֱלֹהִים וּבְנֵי אָדָם--בְּצֵל כְּנָפֶיךָ, יֶחֱסָיוּן" 
הצב"י נועם בן צבי משה הלוי