הלכה כבית הלל \ לפרשת משפטים 
"וְאֵלֶּה, הַמִּשְׁפָּטִים, אֲשֶׁר תָּשִׂים, לִפְנֵיהֶם.כִּי תִקְנֶה עֶבֶד עִבְרִי, שֵׁשׁ שָׁנִים יַעֲבֹד; וּבַשְּׁבִעִת יֵצֵא לַחָפְשִׁי, חִנָּם" 

ויש צורך להבין הנאמר "לפניהם" על דרך מאמר רז"ל "אם זכה אדם אומרים לו אתה קדמת למעשה בראשית", ומי שזחה דעתו עליו אומרים לו "יתוש קדמך" [שם].

ואמר האדמו"ר זצ"ל, ידוע כי הלכה כבית הלל מפני שהיו ענווים מאוד, ולכן זכו לכוון את ההלכה לאמיתותה. וזה כוונת המילים בפסוק "אשר תשים לפני – הם" היינו לאלו שזוכים להיות לפני מעשה בראשית, אותם אלו שדעתם לא זחוחה עליהם, ועל כן אנשים מעין אלו הם הראויים להיות דיינים, שיהיה ביכולתם לכוון הלכה לאמיתותה.

וזה כוונת המילים "לפני–הם" אותיות "לפני מ"ה", למי שהוא בבחינת "ענווה", מאלו תמנה דיינים לזה רמז הפסוק "נעשה אדם בצלמנו כדמותנו" שהוא להורות ענווה כעניין "ונחנו מה" וכך יוכל להשיג חכמה ועושר, וכפי הנרמז בר"ת "אשר תשים לפניהם" שם "תל"א" שם הפרנסה, והוא שאמר רש"י "אשר תשים כשלחן המוכן לאכול" כי "אם אין קמח אין תורה". [ודפח"ח] 

שש שנים יעבוד – הכנה לגאולה הפרטית והכללית
האדם צריך להיות בבחינת "לעבדו" כלומר, להיות "עובד אלהים" כי יש הבדל גדול בין "עובד אלהים לאשר לא עבדו" וגם שהוא צדיק , והוא שנרמז בכתוב "ימים יוצרו". וכתיב "ואברהם זקן בא בימים" כי הימים הם בבחינת לבושים שנעשים לנשמה ע"י התורה והמצות שבכל יום ויום. ואם חסר יום אחד ללא מצווה הרי "חסרא לבושא". כלומר,שהלבושים האלו הם ע"מ שתוכל הנשמה ליהנות מזיו השכינה "ולאשתאבא בגופא דמלכא" וזה יכול להיעשות רק ע"י לבושים הללו שנעשים מתומ"צ ששרשן מאד נעלה מבחינת "גופא דמלכא" ממש רק שירדו להיות לבושים. כי הרי מוכח מהמציאות שהתורה עצמה התלבשה בדברים גשמיים, וגם מצוותיה הם בדברים גשמיים. 

ואפילו המצוות שקיומם הוא במוח ובלב, הכוונה שהמצווה תהיה מורגשת במוח הגשמי ובלב הגשמי, ולכן התורה והמצוות הם אלו שמקשרים ומחברים את הנפש האלקית שהיא "גבול ומקום שמלובשת בגוף", כדי שתוכל "לְהִבָּטֵל וּלְהִכָּלַל" באור אין סוף ב"ה, היינו בעצמותו ומהותו ממש. ולכן נקראו המצוות "לבושים", כי הם אלו שמלבישים את נשמת האדם על מנת שתוכל להיכלל באור אין סוף ולחזות בנועם ה'. 

וכיון שכך, הרי זה מחויב שיעשו המצוות בכל יום דווקא, כי הלבושים נמשכו משרשם באופן ש"למעלה מהזמן" בכדי להתלבש לבחינת העוה"ז שהנשמה תוכל להשיגם. והמצווה ירדה להיות לבוש ועל ידה יכול להשיג את זיו ה'. ולכן נקראת "יומין שנתלבשו" שאז יש יכולת לנשמה להשיגה 

וזה סוד הנאמר "והיתה נפש אדוני צרורה בצרור החיים". כלומר, כמו שצוררים אבן וזורקים אותה למעלה, כך כדי שתהיה הנשמה עולה מעלה מעלה במקור החיים הוא ע"י "היומין ולבושין"  של התומ"צ. וזהו עומק עניין "שש שנים יעבד". כי ה"שש שנים" הם "שית אלפי שני דהוי עלמא" כי במשך הזמן הזה ניתן קיום תומ"צ "וְשָׁמַרְתָּ אֶת-הַמִּצְוָה וְאֶת-הַחֻקִּים וְאֶת-הַמִּשְׁפָּטִים, אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוְּךָ הַיּוֹם לַעֲשׂוֹתָם" וכפרש"י "היום לעשותם - ולמחר לעולם הבא ליטול שכרם".

ועניין "יעבוד" הוא מלשון עיבוד, שע"י העיבוד משתנים הרבה למעליותא, כך בעניין הלבושים שצריך להיות "עיבוד" על מנת לנקותן מכל פסולת שנופל בהן, ולרוחצם ולכבסם, וכמו שאת הלבוש הגשמי רוחצים ומכבסים במים טהורים והוא משנה את צורתו, ואם לא יכבסו אותם לא יהיו נקיים ויפים. כך הוא ההבדל בין "עובד אלקים לאשר לא עבדו". 

עבודת המידות והתפלה
עיבוד וכבוס זה הוא ע"י הפיכת המידות "מחשוכא לנהורא" וממר למתוק, והתהפכות המידות הוא ע"י "מי הדעת" היות והדעת היא פנימיות המידות, וזה ע"י ניצוץ משה "רעיא מהימנא" שיש בכל יהודי, ועל כך רמז שלמה המלך באומרו "כעדר הרחלים שעלו מן הרחצה....רוחצות בחלב".
והוא גם רמז לעניין לבון ההלכה, כי ההלכה היא זו היוצאת מתוך התורה כלבוש לקדושתה בחיי היום יום. 

ושעת הכושר לבקש על זה הוא ע"י התפלה משום שאז יש יכולת לאדם להיות בבחינת "גילוי דעת והתבוננות" "אתה חונן לאדם דעת" ועל ידי תפלה זו מזדככים הלבושים ולכן יובן מדוע נקראת התפלה "עולת תמיד" כי התומ"צ של כל היום עולים לקב"ה ע"י התפלה. כי ע"י התפלה הם מעובדים ומתוקנים, וזהו "שש שנים יעבד" והוא  שאמרו "צדיקים אין להם מנוחה..." "ילכו מחיל אל חיל".ומה שנאמר  "ובשביעית" הכוונה לאלף השביעי "יצא לחפשי חנם", חינם בלא מצוות שאז יהיה מנוחה לחיי העולמים שאין עוד עלייה למעלה הימנה, כמאן דאמר "מצות בטלות לעתיד לבוא", אעפ"כ המצות יהיו באופן אחר כי יהיו קרבנות ולא כמו עכשיו "ילכו מחיל אל חיל" עליות וירידות אלא מנוחה לחיי העולמים.

עליה בהר ה' – בכלי התשובה

"וַיֹּאמֶר יְהוָה אֶל-מֹשֶׁה, עֲלֵה אֵלַי הָהָרָה וְאֶתְּנָה לְךָ אֶת לֻחֹת הָאֶבֶן, וְהַתּוֹרָה וְהַמִּצְוָה" כי הם התבלין כנגד יצה"ר שנדמה להר ואבן.

ואמר האדמו"ר זצ"ל כי "שובה ישראל עד ה' אלהיך" עולה בדיוק כמילים "ויאמר ה' אל משה עלה אלי ההרה". ועל מנת שידע כל יהודי איך עובדים על המידות והיאך מקיימים את מצוות ה' כראוי, אמרה תורה " וְאֶל-הַזְּקֵנִים אָמַר שְׁבוּ-לָנוּ בָזֶה, עַד אֲשֶׁר-נָשׁוּב אֲלֵיכֶם" כי "הדרת פני זקן" הם בבחינת קדושת היסוד, נוטרי הברית, ועל כן נסמך לאמירה זו לזקנים הפסוק [שם] "וּמַרְאֵה כְּבוֹד יְהוָה, כְּאֵשׁ אֹכֶלֶת בְּרֹאשׁ הָהָר".

כי ידוע שכל דבר שיבוא באש התאוות והיצר, מתבטל בכוח קדושת התורה, ועל כן העצה הראשונה להיות מאלו שמעלים במחשבתם ממש, יום יום "שִׁוִּיתִי יְהוָה לְנֶגְדִּי תָמִיד כִּי מִימִינִי בַּל אֶמּוֹט" ולצייר במחשבתו כי זה כטבילה [רחיצה] ותיקון [כיבוס] וזה באופן של "כְּאֵשׁ אֹכֶלֶת בְּרֹאשׁ הָהָר", היינו "בהר" הוא יצה"ר ש"נדמה כהר" . 

והנה תראה כי "ומראה כבוד יהוה" עולה ש"י, שרומז לתיקון החטא, ו"בראש ההר" עולה "תשובה" ולכן נסמך הפסוק "ויהי משה בהר" [במילוי בי"ת ה"ה רי"ש] כמספר "עץ הדעת טוב ורע" כי נגמר התיקון של חטא עץ הדעת טו"ר. [ודפח"ח] 

ויה"ר שיקויים בנו הנאמר "אֶת-מִסְפַּר יָמֶיךָ, אֲמַלֵּא" להביא לימות המשיח באופן של "שש שנים יעבוד ובשביעי יצא לחפשי חינם"  

הצב"י נועם בן צבי משה הלוי