פרק א' משנה ט': שמעון בן שטח אומר-הווה מרבה לחקור את העדים,והוה זהיר בדבריך שמא מתוכם ילמדו לשקר 

נראה ואפשר יאמר בעזר ה',בא התנא הקדוש להשלים דברי חברו שנאמרו במשנה הקודמת,דהיינו תהא חוקר את עדיך הרבה,בבחינת קרבו וליבו של האדם.או אפשר על פי דרך מאמר רבותינו ז"ל קירות ביתו של אדם מעידים בו,ואין קירות ביתו במשמעות הפשט בלבד אלא קירות הלב וחדרי המוח הם הם המעידים בו לעתיד לבוא,ולא עוד אלא “העדים" אלו מלאכי-חבלה שנבראו ממעשיך ומעלליך,הם אשר יעידו בך בבואך לידון בפני א-ל רם ונישא,ולכן אמר  “הרבה חקור “ את בני מעיך וחפש היטב במעשי ידך על מנת שלא יהיו הם אלו המעידים בך כמאה עדים והוי זהיר בחקירה זו שלא תאמר זכאי אני, ותמצא עצמך “צדיק" שמא לא תצדק?  
ולא עוד אלא שתלמד עצמך דרכי הרע שקרי היצר, ותיצר לנפשך פנימה ופוגם פגם גדול 
מסטרא דשקרא בנפשו ובשורש נשמתו-והריהו מועל בקדשים ועד"א “הווה מרבה.." לחקור את פנימיותך וידקדק עמהם מאוד מאוד וישים על ליבו מאמרם רבותינו ז"ל “..ושמא יאמר אדם מי מעיד בי?! אבני ביתו של אדם וקורות ביתו של אדם מעידים בו שנאמר כי אבן מקיר תזעק כפיס מעץ יעננה..".

ואפשר יאמר עוד,הזהירנו על לימוד התורה לשמה “והווה זהיר בדבריך" בדברי כ ' כתר עליון ברוך הוא,שלא יבוא לנטות לעשות כפי השגתו בלבד אלא יתלה עצמו באילנות טובים וגדולים הימנו,שמא יבוא לידי הבנת טעות “שמא מתוכם ילמדו לשקר"  כי בידוע,לא יש בתורה דרך אחת כי צדיקים ילכו בה ורשעים יכשלו בה,באותם הדברים ממש כי תלו השגתם והבנתם בשכלם ותבוא התורה הקדושה ותכשילם עד כי יראה קלונם למרחוק.דא הוא שאמר “דברי כף"  אותיות “ כף"  מילוי כ' פשוטה גימטרייה “מאה “  
דהיינו אות מם אות הי אות אלף דהיינו אות א'  תרמוז אל אלופו של עולם י-ו-י גימטרייה שם הוי"ה, ואותיות  מ" ה גימטרייה אדם יוד-קא-ואו-קא, אדם עליון השלם בשלמות הנשלם הוא צדיק אמת דא הוא “מאה" ויזהר בדבריו שבקדושה,ועל אחת כמה וכמה בדברי חול.שאין מי המגן בעדך אלא תורה ומצוות שבידך,בכל יום ובכל עת. ועין עוד שולחן הטהור לקומרנא סימן נ"ו דיבור המתחיל יזהר מאוד--ובזר זהב שם,ועיין עוד בשולחן ערוך לאר"י ה"ז נט"י דשחרית סי' כ"ד “מדת צדיק..."  יעוין שם.

ואבוא להרחיב בסייעתא דשמיא,הרבה חקור את המעידים בך בעולם הבא דהיינו יצר הטוב ויצר הרע,היות ויש כי יעשה האדם מצוות רבות וגמילות חסדים אלא שלא יש בהם עשייה מושלמת  ויתכן כי ימצא צל צילו של פניה או נדנוד עבירה,כי ידוע בהיות העבירה גוררת עמה ניצוצות דקדושה שנופלים עמה אל שערי הטומאה ונטמאים שם עד כי יגאלם הקדוש ברוך הוא,ויתן בלב עושיהם הרצון לשוב באמת,ולו אז יש תקווה לאחריתם בדי עמל רב,ולכן אמר “הרבה חקור" שלא יביא את עצמו לעדות שקר כי האדם הישראלי העושה מצוה בורא לו מלאך מליץ טוב וחלילה בהיפך.

ואם כן נבוא לומר אם לא ירבה לחקור את העדים ויראה איזה מליץ ברא הוא לעצמו,יש 
ויבוא לברוא מלאך שאינו שלם כליל השלמות והוא פגום בחלק המעשה או המחשבה כפי 
פעולת המעשה והוא שנקט “הוי" הנקרא להוראת קריאת הכאב גם כן,ולא עוד אלא “הוי" 
גימטרייה שם א-ק-י-ק- הוא בכתר העליון אין סוף ברוך הוא רחמים גמורים ,וכשיגיע בר נש לידון בפניו יתברך אצל הכתר העליון ישתבח שמו,יהיו הם אלו שיעמדו ויעידו בו,ורמז בזה בריבוי החקירה והדרישה שאותיות “ מרבה"   כמספר “רמז" לחקור את העדים שמספרם  ש-מ-ד חלילה וחס,אלא חקור היטב ותלה אמונתך הצרופה בשמו יתברך ויתוסף אות א' אלופו של עולם ויכלל בפנימיותך,ועל ידה תוכל להגיע לדרגת משה רבינו ע"ה,מ-ה משה “ שם מ"ה הנזכר,היא תקנת האדם בעולם הזה שתמצא בסוף תבות כמספר “תקנה" והזהיר ואמר  “והוי זהיר"  שיש בחקירה זו צורך גדול בזהירות יתירה,לודא ולבדוק בדק היטב בכל נדנוד ובכל פינה היש בה מן הפסול אם לאו,והכל הולך אחר הפה.והוא הנאמר  “ בדבריך “ כשאתה חורץ דינך תהא זהיר בחקירה ובדרישה זו שמא תביא חלילה עשיית שקר בנפשך,ויבואו החיצונים והמקטרגים “  וילמדו מתוכם לשקר “ לכן נקט דייקא בלשון “שמא “,כי הכל תלוי בדרישתו ובחקירתו,"הוי מרבה לחקור את העדים" קורות ביתו של האדם המעידים בו,כנאמר בנביא חבקוק }ב' יא'{ אלו הם האיסורים שעושה האדם בתוך ביתו הגשמי והרוחני ואומר בהבלי פיו אין מי הרואה במעשי ולא היא,הם הדברים שאדם דש בעקביו פחים קטנים,מעשי אנוש יום יום בהיותו מעורב עם הבריות,משאו ומתנו, תפילותיו וצדקותיו,תורה ומעשים  טובים שלו,ריבוי העשיה בכל פרט וכלל הוא לשון המשנה  “מרבה “ לעשותם במחשבה תחילה מחשבת אמת ראש תוך וסוף לשם שמים,ויזהר מאוד מאוד בדבריו עם בני אדם כי לא יש מרחיק ומקלקל השורה כדברי הבל ורעות רוח,ויבוא לשנוא שנאת חינם ושאר ענינים רעים המהרסים ומכלים את השושנה היפה כנסת ישראל לא עלינו, וירמוז עוד על זמן הזווג שלא ירבה בדברים עם אשתו שלא יבוא לחטוא בלשונו,אלא כהוראת רבותינו ז"ל שמא ימשוך על אותם הנשמות הנצרכות אל הוולד מסטרא דטומאה חס ושלום,שתמצא “  בדבריך “ אותיות “רחל" הוא סוד הזווג מערב שבת לערב שבת לתלמיד חכם,זווג יעקב ורחל אחר חצות ערב שבת. ועל כן נקט בלשון “והוי זהיר בזמן הלזה “שמא מתוכם ילמדו לשקר “ כמספר  ת-קליפות- בחינת תי"ו סימן לקליפות, ד' מאות איש דעשיו,שתהא מושכת ויונקת חיות מאותו הזווג חלילה מדיבורים אלו ואחרים,על כן נקטה המשנה לשון “הוי זהיר" 
כי יש הצורך להתחזק הרבה בזה בכוונה יתירה להתעלות מעל לרגשי אדם ונטיותיו הגשמיות וידבר רק בדברים המותרים ויקבל על עצמו ד' מיתות בי"ד בשעת הזווג בכלל ובעת יציאת זרעו בפרט,ולא יבוא לידי זרעא דשקרא בנים משחיתים בעוונו ובשלו אלא יהיו בניו כשתילי זיתים סביב לשולחנו,והוא שרמז לנו “שמא מתוכם ילמדו לשקר" ראש תבות וסוף תבות  “אומר לשם-יו"ד". והובא בדרך אגב להיותו חוזר ונשנה משום חשיבותו והבן ודיב"ז .