פרק א' משנה י"א: “ אבטליון אומר חכמים הזהרו בדבריכם,שמא תחובו חובת גלות ותגלו למקום מים הרעים,וישתו התלמידים הבאים אחריכם וימותו,ונמצא שם שמים מתחלל. 

 נראה ואפשר יאמר בעזר ה', יאחוז האדם אל ליבו ויקח לקח טוב לבל יהא מתחכם עם עצמו ועם אחרים בבחינת “אל תהי חכם בעיניך במה שאתה רואה בעיניך" בראשית רבה מ"ד ב' ומצינו “אל תהי  חכם בעינך ירא את ה' וסור מרע" משלי ג'-ז' ויהא מוציא לשוה"ר על פנימיותו  הרוחנית, וימשוך עצמו לידי שלטון החיצונים עליה ח"ו.    ולשונו ממהרת לחרוץ דין אחרים,ויהא חוטא בנפשו שגם בה מצינו נצור לשונך מרע,ויהא נתפש ח"ו עת-צרה ויתחייב לגלות מביתו אל מחוץ למחנה הקדושה,ויהא בעוונו שותה מן המים הרעים בבחינת המתרחק ממקום שכינה כל מיני מזיקים שולטין בו.ויביא את תלמידיו שהם אבריו הגשמיים בבחינת לומדים היאך יעשו ויפעלו מליבו ומחשבותיו,והם באים אחר המחשבות והרצונות ונמשכין אליהם ומהם,וימצא שם שמיים מתחלל.שמורד הוא בבוראו רחמנא ליצלן,כאומר אני לכשעצמי ואין בעל דין ודיין,ועושה ככל העולה על רוחו ועל ידי זה מביא לגלות השכינה לירחק יתיר וימצא עצמו בגלות משלו,ויהא מיצר הרבה שהרי ממנה יכול ליטהר במעשיו ומחשבותיו אליו יתברך,ועתה מרחיקה בעונותיו ועיין שם בראשית רבה ופר' מצורע. ועל דא הזהירה המשנה אותם החכמים המורים הלכה לרבים שיהיו מסבירים דבריהם באר היטב,על מנת שלא יבואו לכלל טעות ובפרט ללוקחים שמעם,תלמידיהם ותלמידי תלמידיהם.ויבואו חלילה לעשות עולה כפי אשר הבינה דעתם ויתחייב רבם בעבורם.ועל ידי זה יושפע השפע אל הטעות וההסתרה וימצא שם שמים מתחלל חס ושלום, ועיין הרמב"ם הלכות תלמוד ת פ"ה  מורה"ש'  א-ב.

הג"ה: וכתב רבי נחמן מברסלב  ליקוטי תנינא מ"ז שתלמיד חכם שתורתו דברי המוסר לא נאמרים בצורה כזאת שכל השומעים ישמעו כל אחד כפי שורש נשמתו 
ותפקידו,טעון בדיקה אחריו....והבן  

ואבוא לומר ולהעמיד על דיוקם של דברים כי נתקשיתי כאן ולא נחה דעתי,ויהי רצון מלפני אבינו שבשמים לרחם עלינו ובל תצא דבר תקלה מתחת ידינו.והוא רחום יכפר עון ולא ישחית והרבה להשיב אפו  יהה"  י"בק ולא יעיר כל חמתו י"ה"ה יב"ק ,הוי"ה הושיעה המלך יעננו בים קראנו.

ואפשר יאמר עוד,בסייעתא דשמיא והוא לזוכה לקבל הארות רוחניות מסטרא דקדושא עילאה המאירה אל נפשו פנימה,יהא שומר עניניו וסודות עילאין עמו,ויסתירם בליבו היטב לבל יתאחזו בהן החיצונים חלילה,וכמו שמצינו בשם מאור ישראל מרן הבעל 
שם טוב זצ"ל,ג' ירחים ויהיו אצלו לאחריהם בחזקתו ורק אז באם יראה כי יש הצורך לפרסמם יעשה כאשר חפץ,ועל דא אמר “ שמא תחובו חובת גלות “ מלשון החובה בעצם גילוי הארות הקדש טרם זמנם וחלילה לאינו ראוי להן,והוא שתמצא אותיות “הזהרו “ כמספר “ כ-ז-ר “,זר כלפי שמיא ואינו ראוי עוד לקבל סוד ועיין עוד נתיב מצוותיך לקומרנא,נתיב התורה שביל א' כ"ב .
 
ועוד אפשר יאמר “חכמים “ אותיות חכמי"ם ,הם אלו המוציאים והמביאים בתורה ובהוראה ובידיהם כל ענין ודבר,הרי ידוע הוא כי -כ"ח- שני פעמים י"ד פרקין דיד ימין ושמאל,ו מי"ם  ראשי תבות  “ מלא  ידינו  מברכותיך...  מעושר  מתנות ידיך" הוא שאמרה המשנה לעניות הבנתי “הזהרו בדבריכם “ דהיינו בחינת צינורות השפע יש ליזהר שמא חלילה יפגמו במשהו ויהיו האורות נפגמים והולכים אל מקום אחר.הא דייקא נקטה המשנה “בדבריכם"  דבורי קדש וחול שלכם המשפיעים שפע רב בכל העולמות.והא מצינו ראיה 
לכאורה בלשון המשנה “ בדבריכם .." כמספר אותיות  כ"ח נ"ר  רוצה לומר,כ"ח די"ד פרקין ונ"ר  נפש ורוח  בחינת  “נר  ה'   נשמת אדם"  הוא הנ"ר הידוע, ג' יחודי אבא ואמא,וג' יחודי זכר ונוקבא העולים כל אחד כמספר נ"ר כזה: 
 
י-א-ה-ה-ו-י-ה-ה----י-א-ה-ל-ו-ה-ה-י-ם----י-א-ה-ד-ו-נ-י----נ"ר אבא ואמא 
 
 י-א-ה-ה-ו-י-ה-ה----י-א-ה-ל-ו-ה-ה-י-ם----י-א-ה-ד-ו-נ-י----נ"ר זכר ונקבה 
 
ושניהם יחדיו כי נתיחדו בשלמות עולה גימטרייה ת"ק כמספר “  הזהרו בדבריכם" עם הכולל.הוא אח"ד המיוחד אלופו של עולם אשר שם אות משמו הגדול והנורא לחיות כל הנבראים.ועל פי הנזכר נראה לומר,הזהרו חכמים בדבריכם, ייחודים קדושים ומחשבות טהורות שלכם ובכוונת ליבכם בלימוד ועשיית התורה לשם שמים,לשם הגדול והנורא א-ל עליון קונה שמים וארץ הוי"ה ברוך הוא י-ו-י גימטרייה כ"ו,  כידוע שם א' הוא הפנימי אל המקיף “אהי"ה אשר אהי"ה שלחני אליכם" להורות דרכי התשובה והיראה אליו יתברך בכל מכל כל יברך את עמו ישראל באהבה.ויש לישמר משמרת חזקה לבל יפגמו השמות הקדושים המצויים בכל אשר על פני האדמה כי לכל שורש למעלה. ודי למבין .ובני ישראל לא יעשו עולה חלילה ואם בשגגה מצינו נאמר “ שמא תחובו חובת גלות ותהיו גולים חוצה ממקום יניקת התורה הקדושה ותיפול הדעת לקטנות דמוחין, ותפגם הנשמה הטהורה באשר נפגם שורשה בדיבורים שאינם על דרך הקדש,הוא הנאמר “ ת-ח-ו-ב-ו -" גימטרייה אותיות ת"י י"ב רוצה לומר על דרך אפשר,הם ת"י נימין קדישין וי"ב צרופי הוי"ה,על אשר מעלתם ופגמתם בשמא יקירא קדישא.הוא הנאמר “ הזהרו “ הרבה וגדר וסייג עשו לכם.כי הנה ידוע  ליודעי חכמת הנסתר ת"י נימין קדישין כמספר   קדו"ש --  גאו"ת  ,   קדו"ש, קדו"ש קדו"ש הוי"ה צבאו"ת מלא כל הארץ כבודו העולמות כולם  חח"ן בג"ה דת"ים חכמה חסד נצח,בינה גבורה הוד,דעת תפארת יסוד 
ומלכות  הוי"ה מלך גאו"ת לבש .  ל עתיד לבוא בביאת משיח צדקנו ובנין בית המקדש השלישי  חס"ד  יבנה לעד ולעולמי עולמים,בדיבורים קדושים ולא חלילה ביציאה לגלות דמוחין קטנות  “  שמא תגלו “ בהיפגם “ שם-א “ כאותיות “ שמא “ הוא השם הנזכר הנכבד והנורא ותצאו למקום המים הרעים מים אחרנין,מים זידונים היפך הנאמר “...מעשר מתנות ידיך"  סוף תבות כתר כשהוא ביושר ונגע יהא ענג. 

והוא שאמר נעים זמירות ישראל }תהילים{ על זאת יתפלל אליך....רק לשטף מים רבים.." אך חלילה,בהיפך יהא כרת ויסתם המעין הנובע מעדן נהר היוצא להשקות את הגן י-ה-ו-ה ומשם יפרד משורש הפוגם בעבור דיבוריו הרעים ואלו שאינם על פי ה',כדבר הנאמר “על פי ה' יחנו ועל פי ה' יסעו" 

ונתבאר זה אצלי בסיעתא דשמיא על פי המשנה בכאן “על פי י-ה-ו-ה יחנו.." לעושים מלאכתם מלאכת שמים, ודבריהם מאירים באור זך כזהר הרקיע,עליהם נאמר “על פי ה' יחנו.." חניה והשראת השכינה בחן וחסד,בקדושה וטהרה.וטובים וראויים הם לשמים ובארץ חניית עולם בקביעות ללא הפסק, “.ועל פי ה' יסעו.."  בדרכי הבורא,היראה והאהבה לשם שמים “ודברת" בם" מ"ב ארבעים ושתים מסעות  אב"ג--ית"ץ..  שועתינו קבל ושמע צעקתינו יודע תעלומות ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד. 

ועל כן נאמר שמא תחובו חובה לשמים ותגלו למקום המים הרעים דא הוא מ-י-ם מספר אותיות “רד...כי שחת עמך...אשר הוצאת ...." בהיות מי"ם במילוי גימטרייה 90, ויו"ד גימטרייה 20, ומי"ם גימטרייה 90,עם ג' אותיות השורש והכולל, כמניין רד הנזכר,הוצאת עצמך מכלל השגחת השכינה הקדושה לחובת גלות והסתרה,ואין בידך לחבר בין מי"ם עליונים ומי"ם תחתונים כדבעי,הוא כ"ח מי"ם,חכמים המחברים מעלה ומטה בהוראת התורה והיראה האמיתית,היפך יראה חיצונית כדא אתמר “הוי כל צמא לכו למים.." ראשי תבות צל כלה,צילא דמיהמנותא כי “זה לעומת זה ברא אלדים .."וכתב בתיקונים  י"ט ל"ח ע"א “...מים עליונים אורייתא דכתב מים תחתונים אורייתא דבעל פה,נימא דאיהו בין תרוייהו דא יסוד דאיהו רזא דאורייתא.." יעיין שם והוא שאמרה המשנה “..ותגלו למקום מים הרעים"   ראש תבות אותיות  “המול"  בשר ערלתכם לתקן גאוותכם ודבריכם,ויתוקנו י"ב צרופי הוי"ה    “ותגלו"  אותיות תגל י"ב, ענין הגילוי בשלמותא על דרך היושר גילו ושישו בה כל אוהביה,ועל ידי כן יצאו מהגלות, קטנות דמוחין ויתבררו ויזדככו כזהר הרקיע,ועד אז יהיו התלמידים שותים חלילה ממוחין דקטנות וימותו,מיתת הרוחניות מיתת הפנימיות הנשמתית,ותהי בהם יד הסטרא אחרא,ונמצא שם שמים מתחלל.ומצינו נאמר “האמנתי כי אדבר אני עניתי מאוד....אני אמרתי בחפזי כל האדם כוזב.." תהילים  

ונתבאר אצלי בדרך  אפשר “ ה-א-מ-נ-ת-י-  כ-י- א-ד-ב-ר “  בהיות האדם הירא את ה' אלדיו שם אל ליבו כי בכל ענין ודבר יש בו את השורש העליון הוא בבחינת “האמנתי" אותיות  א-מ-ת, ראש תוך וסוף כל התורה כולה הוא תחילת התיקון מלמטה למעלה אותיות  נה"י הנותרות נצח הוד יסוד,הוא המביא  כ-י  א-ד-ב-ר ,בסודות  וייחודים קדושים הם אותיות ל-ר-ז,אל הפנימיות דקדושא, אזי ראיתי  “אני עניתי מאוד" בבחינת עני חשוב כמת.וכל עניני ומעשי ודיבורי דלים ואין בהם ממש,ואיני בא לידי גאוה בשל מעשי עד כי חישבתי בליבי “אני אמרתי בחפזי" “כל האדם כזב" ועל כן בבואי לפני כסא הכבוד ביום דין “מה אשיב ליהו"ה כל תגמולוהי עלי..." שם קט"ז  

וראיתי הובא  בשם צדיק יסוד עולם רבינו הקדוש רבי זושא זצ"ל “...אמר יותר מה שכנסת ישראל עובדים לו יתברך,הוא מוסיף להם בהירות לעבדו בחשק גדול יותר..."ואל תתמה מה מקומו של ענין זה בכאן,שהרי ידוע ומפורסם לכל כי עבודת השם היא המתחלקת אל הלב וממנו אל המעשה,והלשון והדיבור הם המוציאים את הגיגי האיש הישראלי הטהור זרע קדש חוצה,ועל כן ככל אשר יזהר בדבריו יזכה למשוך על פנימיותו קדושה ויראת הרוממות עד כי יצא בשיר ושבחה הלל וזמרה “כוס ישועות אשא ושם ה' אקרא..." שם  

והנה ידעת זה מכבר כי הקול היוצא מפי אנוש הוא כנגד שם הוי"ה, והדיבור כנגד שם אדנות א-ד-נ-י, וייחודם כאחד שלמות הדיבור גימטרייה “צא"  י-א-ה-ד-ו-נ-י,  קול-דיבור, הוא מלאך קדוש י-ו-פ-י-א-ל עם הכולל, תיקון חמש מוצאות הפה  א. א-ח-ה-ע      ב. ג-י-כ-ק    ג. ד-ט-ל-נ-ת   ד. ז-ס-ש-ר-ץ  ה. ב-ו-מ-ף, כ"ב אותיות בהם נברא העולם, ועל דא אמרו “ ח-כ-מ-י-ם ה-ז-ה-ר-ו- ב-ד-ב-ר-י-כ-ם"  ראשי תבות    גימטרייה  י-ה,חכמה ובינה.וסוף תבות “ מ-ו-ם “ שם קדוש מע"ב שמות המפורש,גימטרייה אלדים , אדני  שפתי  תפתח  ופי  יגיד  תהילתך, המשיך ה' אלפין הנרמזים בה' תתאה דהוי"ה,ומה' א-ה-י-ה שבאימא, שהם ה"ג חמש גבורות    מנצפ"ך,להמתיק  ה"פ חמש פעמים דין שבנוקבא ולעשותם  ה"פ חמש פעמים אדנ"י גימטרייה שכ"ה  דינים  כגון דא: 

               מ             נ          צ             פ          כ
             א-ה-י-ה    א-ה-י-ה   א-ה-י-ה   א-ה-י-ה   א-ה-י-ה
             דין           דין         דין          דין         דין
                  א-ד-נ-י    א-ד-נ-י    א-ד-נ-י    א-ד-נ-י    א-ד-נ-י

“השיבה שופטינו כבראשונה" ראשי תבות שכ"ה “ ויועצינו כבתחילה" ראשי תבות   י-ה-ו-ה, דינים זכרים ויש למתקם על ידו “בפיך ובלבבך לעשותם" בפיך המוציא מלבבך להורות הדרך הישר והנכון. כי כבר ידעת ענין קול ודיבור חשיבותו ורום מעלתו לפניו יתברך ,ועל כן הזהירה משנתינו לחכמים ואחת כמה וכמה לשאינם. 

וראה אחי הקדוש דברים עצומים שנאמרו מפי קדוש ישראל מורנו ורבנו “אוהב-ישראל" וזה לשונו הקדוש: ילקוט שפ"צ בשלח חלק ב' קמ"ז ברוך המקום ב"ה אשר חלק מחכמתו ליראיו ויהב חכמה לחכימין המה התנאים והאמוראים הקדושים אשר כל ימיהם נתנו את נפשם ולבם לראות באיבי הנחל של תורתנו הקדושה ורב טוב הצפון בה...... מצינו באדם יש ג' מדרגות זו למעלה מזו שבהם הוא מתנהג להיות אדם ישר, והם מחשבה קול דיבור, והנה המחשבה הוא אור השכל,והחכמה אשר בו נכלל הקול, והדיבור בכח המדמה.

כי על ידי השכל יכול אדם לצייר כל הדברים העתידים כאילו הם עומדים לפניו, רק כשהוא רוצה לגלות המחשבה לאחרים אז הרצון הזה הוא מעורר את ההבל שבלב שהוא הקול דרך הגרון,אבל עדיין לא נודע הרצון, כי הוא רק קול פשוט.ולכן הקול מעורר את כח הדיבור והוא חיתוך האותיות על ידי ה' מוצאות הפה, שכל אות הוא משונה במבטא, וע"י צירופי האותיות היוצאים מקול ודיבור ניכר ונודע הרצון של המחשבה.... וזהו שנאמר במתן תורה דברים ד' י"ב “קול דברים אתם שומעים.." רוצה לומר קול היוצא עם הדיבור בחיתוך אותיות.... וכשאנו עושים רצונו יתברך היינו שאנו מקבלים את הדיבור הזה בקדושה ובטהרה ולומדים התורה לשמה כרצון הבורא יתברך אנו מייחדים את הדיבור עם הקול, והיינו שאנו מעלים את הדיבור הנפרד על ידי חיתוך האותיות אל הקול הפשוט שהוא “ו" ונעשה אחדות גמור עם ה' אחרונה...... ומשם עולים אל מקורם הקדוש שהיא המחשבה העליונה שהיא בסוד “א" כמו שנאמר אלף חכמה, אלף בינה ועיין אוהב ישראל פרשת בראשית דבור המתחיל ונהר יוצא.. ולכן צורת “א" הוא יוד למעלה יוד למטה “ו" באמצע, לרמז שעל ידי הקול שהוא בסוד “ו" מתייחדים כל העולמות עליונים ותחתונים, והכל על ידי איתערותא דלתתא שאנו מייחדים הדיבור עם הקול והקול עם המחשבה שהוא מקורו העליון..." עד כאן לשונו.

הוא שנאמר  “והיא מרת נפש ." כוונתנו לשכינה הקדושה מצירה ובוכייה, כי נכבלה והתחזק בית אסורים דיליה שתמצא ראשי תבות  “שם שמים מתחלל “ כמספר “ מרת" נפש ביציאתה מבית אביה לגלות, ואפשר יאמרבגדר האפשר לומר, הזהרה יתירה לתלמידים לבל יהינו ליתן בדעתם להורות טרם זמנם וטרם תאיר בהם קדושת קול ודיבור במוכח, ויודו על האמת וכמו שמצינו בגמרא ביצה ד' עמוד א' דבור המתחיל “אושפיזכניה דרב פפא.." ועיין רש"י שם. ולא יפגמו חלילה בשמותיו יתברך ובמידותיו עם עולמו אשר ברא, הוא שאמרנו להלן “חכמים הזהרו בדבריכם" ראש תבות אותיות  “י-ה"  משם הוי"ה, וסוף תבות שם קדוש מע"ב  “מ-ו-ם “ גימטרייה אלדים ,מידת הדין כנודע. שלא תקטרג עליכם בחינת חכם-מ"י. החכמה היא מ “ מ-י"  דאלדים ומאל"ה דאלדים ענין החסד והרחמים וה-"מי"הוא בבינה כידוע.

ואפשר לומר, חכמים גימטרייה קכ"ח 128 ושם אלדים פ"ו 86 ועל דא רמזה המשנה  “הזהרו בדבריכם שמא “ דהיינו שם אלו-ה, אות “א" גימטרייה כ"ו, י-ק-ו-ק  ברוך הוא ייפגם חלילה ויתגבר הדין על החסד ותחובו ,והוא כשנחסיר זה מזה כענין הצמצום והחיסרון, שיש בפוגם נמצא מספר מכוון מ"ב שם מ"ב הקדוש בבחינת “ודברת בם" דייקא ולא בדברים אחרים. מצות עשה ולאוין דאורייתא ודרבנן. זהירות הדיבור להיותו בבחינת השכינה מלכות. והטעם כי התפארת נקרא קול-ומלכות דיבור, כדאמרינן בתיקונים “מלכות פה תורה שבעל פה קרינן לה...".

ובידוע, כי החכמה יש בה ג' צדדים, דהיינו חכמת המחשבה והשנית חכמת הדיבור והשלישית חכמת המעשה. והם כנגד חג"ת חסד גבורה ותפארת, דהיינו מורים על ג'  אבות הקדושים ג' עמודים שהעולם עומד עליהם תורה עבודה וגמילות חסדים. כי קיום התורה ראשיתו במחשבה המביאה לידי עבודת השם יתברך, סוף מעשה במחשבה תחילה. במחשבה הראשונה עילת העילות וסיבת הסיבות, היא היא המביאה לידי המעשה בבחינת דיבור המגלה את הרצון הנצחי של נשמות ישראל לעשות רצונו בלבב שלם.
היציאה מן הכוח אל הפועל מן האור הגנוז והנסתר שבתורה אל העולם בבחינת ההעלם, הנזקק לתיקון ולשלמות וחכמת המעשה גמילות חסדים, במעשי האדם השלם וירא אלדים לטוב להכריע את עצמו ואת העולם כולו לכף זכות, כמאמר רבותינו ז"ל “לעולם יראה אדם את עצמו חציו .....וכו' וזהירות רבה יש בזה.

ומצינו נאמר בזוהר קדוש שמות: “ואלה שמות בני ישראל הבאים מצרימה את יעקב איש וביתו באו... והמשכילים יזהירו כזהר הרקיע ומצדיקי הרבים ככוכבים לעולם ועד... והמשכילים אילין אינון דמסתכלי ברזא דחכמתא....." דהיינו אותם המסתכלים בסוד החכמה הם החכמים שהשיגו סוד החכמה המכונה אור עינים, והשגתה נקראת הסתכלות, “יזהירו" ולא “יאירו" והוקשה לזוהר קדוש לשון זו שפרושו יזהירו בזיו החכמה העליונה דהיינו שמאירים ממנה כי משתמע שבעצם החכמה העליונה אינה בהשגה, אלא רק מזיו האור שחוזר מבינה שמקבלת מחכמה, ומחזרת לחכמה, ולא עצם החכמה עצמה, ועל כן נאמר “יזהירו", ועוד נאמר “יזהירו" נהרין ונצצין בזיוא דחכמתא עלאה, כזהר נהירו נציצו דנהרא דנפיק מעדן, ונהר זה הוא סוד בינה שיצאה מרישא דאריך אנפין שהוא חכמה הנקרא עדן, "ודא איהו רזא סתימא דאקרי רקיע, פירוש-יסוד ביה קיימא כוכביא ומזלי שמשא וסיהרא, וכל אינון בוצינין דנהורא דהיינו רקיע בחינת מסך, בחינת צמצום שמוציא את הבינה לחוץ מראש אריך אנפין על ידי זה שעולה למקומה, ומחזירה לראש אריך אנפין על ידי שחוזר למטה למקום המלכות דראש אריך אנפין כאשר כתב בהקדמה דף ט"ז ד"ה ועל דא אמר כזהר הרקיע, דהיינו אותם הכלים והמוחין שמתגלין על ידי הרקיע כי בו נמצאים הכוכבים שהם שלוש ראשונות דמוחין, ומזלות שהם שישה קצוות דמוחין, שמשא זעיר אנפין, וסיהרא נוקבא. וכל אלו כולם בחינת אורות שבבי"ע, בריאה יצירה ועשייה משום שכל האורות שבד' עולמות אבי"ע אצילות,בריאה,יצירה,ועשיה, יוצאים על המסך של הצמצום הנקרא רקיע.והוא שנקטה המשנה “חכמים הזהרו בדבריכם" חכמים דהיינו אלו שהשיגו האור זיו חכמה עלאה, יהיו זהירים בדבריהם על מנת שיזכו למשוך מנהר היוצא מעדן, מהבינה המחזרת לחכמה שהיא החכמה הנקראת עדן, וממנה יחיו התלמידים וישתו מים חיים נוזלים מן לבנון, ועל ידי כן יושפע שפע רב בכל העולמות דהיינו כוכבים ומזלות שמש וירח ושאר אורות מאירים כזהר הרקיע דייקא, הוא שנרמז בלשון “הזהרו" ששורשו באותיות ז.ה.ר . כשורש המילה “יזהירו" ז.ה.ר. ודייק ותמצא קל.

והוא לשון ספר הזוהר שם “זהר דהאי רקיע נהיר בנהירו על גינתא..." עד כאן לשון הכתוב דהיינו אותו זהר של הרקיע מאיר על הגן שהוא נקרא מלכות, ואילנא דחיי קיים במציעות הגן, ועץ החיים הוא התפארת עומד באמצע בקו המיצוע, "דענפוי חפיין.." הענפים הם הספירות שלו חפיין על כל הנפשות והאילנות הם הריחות ובשמים שהם הנשמות שבגן כמו שנאמר “...על כל אינון דיוקנין ואילנין ובוסמין דבגנתא.." במאנין דכשרן בכלים ישרים מתוקנים בג'  קווין ימין שמאל ואמצע .." ותטללין כל חיות ברא וכל צפרי שמיא, ידורון תחות אינון ענפין.." עד כאן לשון הכתוב דהיינו בצלו מסתופפים מלאכין חיצונים דהיינו “חיות" ועוף השמים מלאכים פנימיים היושבים תחת ענפיו...

ומכאן נמצי לומר בדרך האפשר ענין חשיבות “הזהרו בדבריכם" כי התלמיד של החכם בבחינת אור מקיף העומד לו ומסבבו על מנת לקבל לקחי תורת אמת אשר בפיו בהיותו נקרא חכם המקבל מהבינה תשובה עילאה, והוא הרב בהשמיע קול דברו בקדושה ובטהרה מאיר בתלמידיו אור פנימי, חיות מים חיים נהר היוצא מעדן עץ החיים תורתנו הקדושה, ומכוח תלמודם ומההבל היוצא מפיהם בקדושה וטהרה, נבראים מלאכים קדושים סנגורים על עם הקודש תחת ענפי עץ החיים, הם החיות והאופנים ושרפים ומלאכים משרתי עליון, "רצים" להגן על עם ישראל בהבל הקדוש הזה. שהבל התלמידים בחינת מקיף דהיינו חיצון לפנימי הוא הרב החכם  המוזהר על דבריו לבל ישגה ויטעה חלילה את תלמידיו ויהיו אורות המקיף נגרע  חלקם ויבוא לידי חובת גלות דהיינו קטנות דמוחין שהמקיף משפיע על הפנימי כידוע. ואפשר יאמרלומר הוא לשון הזהר “והמשכילים"  דהיינו בשום על לב ענין הזהירות בדיבור “ברית כרותה לשפתיים" וברית המעור כברית הדיבור והבן.

ונתבאר אצלי בעזר ה', באם תהא מחסיר מילת “יזהירו" מלשון “זהר הרקיע" דהיינו אצל זה שאינו נזהר בדבריו תבוא למספר “ט-ו" רצוננו לומר “יזהירו" מספרו רל"ח 238 “הזהרו“ מספרו רכ"ג 223 וחיסורם זה מזה בא לידי אותיות “י-ה" דשם הוי"ה, דהינו אות “ה" ראשונה בחינת אמא, ואות יו"ד בחינת אבא. דהיינו אבא ואמא, והזהיר בדבריו הינו מרכבה לשכינה הקדושה כי מעלה הוא ומתקן אל שלימות השם בקול ודיבור דיליה, הוא שמצינו בתפלת בית המדרש “יהי רצון  מלפניך ה' אלדינו ואלדי אבותינו שלא יארע דבר תקלה על ידי.... כי ה' יתן חכמה מפיו דעת ותבונה, גל עיני ואביטה נפלאות מתורתיך" דייקא “דבר תקלה" ויכול היה לומר ... שלא יארע תקלה והבן.
היא התפלה שהביא המגן אברהם בשם האר"י הח"י לאומרה השכם והערב , ועיין עוד בטורי זהב שכתב נוסח אחר בזה. 

הוא דאמרינן “כי ה' יתן חכמה מפיו דעת ותבונה" ראש וסוף תבות כמספר תקע"ט 579 ו"חכמים הזהרו בדבריכם" כמספר תרי"ט 619 והורד זה מזה כענין הורדת החכמה מלמעלה למטה, כסדר חכמה-בינה-תבונה- דהיינו מן הספירה הנקראת חכמה אל הדעת תבונה שהוא קו המיצוע דרך הבינה נקבל יתרתם “40", דהיינו מי"ם בסוד “מעשר מתנות ידיך" בסוד “מ" שעניינה בין פתוחה ובין סגורה רומזת לבינה על פי מה שכתב בזהר תרומה קכ"ז היא היא הבינה שהבאנו בראשית דברינו על הפסוק "ואלה שמות" הנזכר למעלה ועיין שם.כשהיא משפיעה הריהי פתוחה שמשפעת למטה, אך כשמתמלאת באור הנכנס לתוכה ואינה משפעת אל הספירות נקראת סתומה ויש עוד אופנים להבין ענין זה על פי מה שכתב בזהר. ועל כן נמצא בלשון המשנה בעוני דעת “ונמצא שם שמים מתחלל.." דהיינו אותו השם הנמצא בבינה “שמים". אל תקרי שמים אלא “שם מי" דאלדים “מי-אלה" כוונתנו, לבינה המחזירה אור אל חכמה עילאה הזהרו שלא יתחלל, אלא יתגדל ויתקדש שמיא רבא על ידי הבל פה קדוש וטהור כשם שנאמר “ה' יתן חכמה מפיו דעת ותבונה אמן ואמן.
פרק א' משנה י"ב :  הלל ושמאי קבלו מהם,הלל אומר הוי מתלמידיו של אהרן אוהב שלום ורודף שלום,אוהב את הבריות ומקרבן לתורה  

 נראה לפרש בעזר ה', יש על בניו של המקום ברוך הוא לנהוג כל מעשיהם באהבה , אליו יתברך, שאם לא כן משולים הם לעץ יבש, ונרמז בשמא דאהרן, שאם תוציא אות “ה" מאהרן יהא בא לאותיות “ארון", דהיינו, אם שם מבטחו ומעייניו בה' יתברך הרמוז ב-"ה" הריהו כארון ברית ה' הגונז בתוכו חיות כל הנבראים, והוא בחינת אהרן כהנא חסידא, ובהיפך חלילה הריהו  כעץ הנעשה ממנו ארון לשימוש הגשמי בלבד, ובני-ישראל קדישין בני קדושים, העושים חפץ צורם ועל ידי מבטחם בקדוש ברוך הוא ושכינתו, הריהם  בחינת ארון ברית ה' ההולך לפני העמים עובדי עבודה זרה, ישראל לב לאומות, אוהבי שלום אמת ורודפיו, ומביאים לאהבתו יתברך בכל אתר ואתר ובפרט בדור העני הזה, ושכינת עוזו בהם נאחזת כאם האוחזת ומשמרת את בניה.ומביאים שלום באיבריהם בהיותם מקריבים עצמם לפניו זבחי רצון לכולם יהיו, ועושים מעשיהם לשם שמים בדחילו ורחימו, ועולים מדרגא לדרגא רמה הימנה “בכל מאדך"  ממש אפילו נוטל נשמתם.והוא על דרך הבאת שלום בין יצריהם, בין אור יצר הטוב, לחושך יצר הרע, הם הקרוים  “בריאות"  מלשון נבראים, ומקרבם זה אצל זה עד כי יצרו הרע מתבטל אצל הטוב, ועושים שניהם כאחד חפץ צורנו וקוננו.היא מידת אהרן חסידא קדישא, העושה חסד עם הבריות אלו הנבראים הגלויים והנסתרים, לתקן שרשם במקום עליון.ובכוח זה נעשה ונצליח להביא שלום בין אדם וחברו ובין איש ואשתו אריך אנפין וזעיר אנפין ובין זעיר אנפין לנוקבא בהיותו מראה זכות חברו תמיד ומעמידו בזקיפות קומה.

ואמנם לא כל הרוצה ליטול את השם יבוא ויטול ,ויבוא מאן דהוא ויאמר כי לא ראוי הוא לכך, על כן באה המשנה הקדושה להורות כי על השלום כל אחד חייב לבוא וליטול, שנאמר “הוי מתלמידיו של אהרן " ואף על פי שיכול ויהא טועה בהבנתו, כי התלמיד אין בכוחו להבין מיד, כמו שנאמר “ אין תלמיד עומד על דברי רבו עד ארבעים שנה "  אין בידו הכוח ליפטר ממנה,ומחויב לעשותם.

והקשה לפני אחד מחברי, הכיצד יבוא התלמיד לעשות כנאמר ? והרי אין דעתו יכולה להבין כוונת רבו כנזכר.?! 

ואפשר יאמרלי לתרץ מה שאמרו אין התלמיד מבין דעת רבו עד ארבעים שנה, כוונתם לעמקם של דברים ועיקר שורשיהם, אך אין בכך לפוטרו מקיום ועשיית דברי רבו למרות שלא הבין.ומה שנתקשה יבוא וישאל...שאם לא כן חלילה וחס,יהיו כאלו שיפטרו עצמם מלימוד התורה הקדושה וקיום מצוותיה בטענת שווא של מיעוט ההבנה, ולא כן היא.אלא רצו לומר בזה שלא יבוא התלמיד אף על פי שנסמך על ידי רבו להורות, וללמד ולעמוד לרשות הצבור הקדוש,לא יעשה דבר על דעתו, אלא ישאל לרבו ויפסוק על פיו ועל פי דרכו.וחובה עלינו בני ישראל ישרי לב להשכין שלום בינינו בכל אתר ואתר, על ידי אהבת הבריות ולימוד זכות עליהם בכל ענין ודבר.ואף על פי שלעיננו יקשה הדבר,עד כי לעיתים לא נמצא כף זכות, בכל זאת יחפש ויתור וימצא.ועל דא נאמר  “רודף שלום"  לרדוף אחר הזכות אצל שלומי אמוני ישראל. 

ואפשר יאמרכי זו כוונת הגמרא שבת קכ"א ע"א  “ אלו דברים שאין להם שיעור...והבאת שלום בין אדם לחברו ובין איש לאשתו..."  הם הדברים שאין להם שיעור כשלהוא. שמא יבוא האדם ויאמר עד שיעור פלוני חיפשתי ולא מצאתי לו כף זכות, אלא הם בגדר “אין שיעור" וחייב למצאם לאורך ולרוחב,והוא על ידי "תלמוד תורה", מידות מתוקנות ומשפיעות שפע טהרת הלב והמוחי ן “כנגד כולם"  שממנו השרש והיתרון אצל זרע קדש בניו של המקום ברוך הוא.

ועוד ראה מה שכתב הנשר הגדול הרמב"ם זצ"ל דעות ה'ז'  “תלמיד חכם.....ומקדים שלום לכל האדם ....ודן את כל האדם לכף זכות ,מספר בשבח חברו ולא בגנותו כלל, אוהב שלום ורודף שלום..." יעוין שם,ועיין עוד יומא פ"ו ע"א,ופרק עשרה יוחסין ע' .

וראיתי לומר עוד מה שנאמר “ הוי מתלמידיו של אהרן"  דהיינו, הדבק במידותיו שהם מסטרא דחסד, ימין מקרבת , והטה כל מעשיך אל הימין, אוהב השם יתברך ששמו “שלום", ורודף אחר מצוותיו חוקותיו ותורותיו, וממילא תבוא לידי מידת החסד יו"ד ה"י וי"ו ה"י  ע"ב  גימטרייה חסד  ויסודתו בהררי קדם, כהוראת רבותינו ז"ל, וכפי שמצינו בשם קדישא ופרישא רבינו הרמ"ק זצ"ל תומר דבורה פרק ה' וזה לשונו: “ כיצד ירגיל האדם עצמו במדת החסד,עיקר כניסת האדם אל סוד החסד הוא לאהוב את ד' תכלית האהבה, שלא יניח עבודתו לשום סיבה...."ומנה  שם  שמונה ענינים הקשורים כולם באדם לחברו והביא בשם ספר התיקונים בתחילת ההקדמה  “ איזהו חסיד המתחסד עם קונו." ולפי שגמילות חסדים שאדם עושה בתחתונים צריך שישכון בה התיקון העליון דוגמתו,והוא שגומל חסד עם קונו.... ועיין שם באורך .

וכתב רבי חיים ויטאל זצ"ל שערי קדושה חלק ב' שער ז'  “ גמילות חסדים וביקור חולים והבאת שלום והכנסת אורחים, הן מאלו דברים שאדם אוכל פירותיהם בעולם הזה והקרן הקיימת לו לעולם הבא, והעוסק בתורה ובגמילות חסדים, אומר הקדוש ברוך הוא מעלה אני עליו כאילו פדאני לי ולבני מבין האומות..... יעוין שם 

ואפשר יאמרלי לומר בעזר ה ' “אוהב שלום ורודף שלום" בב'  יצריו של האדם עסקינן, לשים שלום ביניהם בבחינת שכינה ורוח הקדש, כמספר  “צדק ומשפ"ט"  דהיינו, שופט עצמו ועניניו על דרך הצדק והמשפט והאמת וממילא מביא שלום על נפשו רוחו ונשמתו, וברמ"ח אבריו ושס"ה גידיו. ועל כן תלאם הפסוק זה בזה “ והאמת והשלום אהבו"  זכריה ח' י"ט בעבור היות השלום מאחד עליונים ותחתונים ומשרה שכינה ביניהם, ו " שלום " גימטרייה ע"ב ס"ג מ"ה ב"ן  עסמ"ב  א-ל  הוי"ה  אהי"ה אדנ"י, הוא דאמרינן “ עושה שלום במרומיו"  ראש תבות  “ע-ש-ב"  רצוני לרמוז על שם ע"ב, ועל זה אמר  “הוי מתלמידיו של אהרן" אותיות י-ה-ו  כמניין שם אהי"ה אשר אהי"ה, ראשי תבות למען “ש-מ-ו-" באהבה, דהיינו גימטרייה י-ה כמספר “ באהבה " והוא היכל האהבה כידוע, ועל דא גרסינן “אוהב שלום " אוהב מהיכל הנזכר  “אהבה רבה אהבתנו ה' אלדינו".

וכתב מורנו ורבינו מקומרנא זצ"ל נוצר חסד על המשנה ,ספרו  “אוהב" ,גימטרייה י"ד פשוטה לקבל שבים. ובמילוי אל"ף וי"ו ה"י בי"ת, גימטרייה  “קומת", דהיינו, לאהוב את הבריות להעלותם לשרשם ולתיקונם ולעשות מהם שיעור קומה, שאם יחסר אחד מהם הרי תחסר גם חס ושלום קומה עליונה,.....אוהב יוצא מן הפסוק “אמרתי אעלה בתמר אחזה בסנסניו.." שיר השיריםז' ט' ראש וסוף תבות “אוחזה בסנסניו" אוהב, והבן.
והנה מצינו כתב בפרד"ס עכ"ה פרק א': “ אהבה הוא בחסד ולכן נקרא אברהם אוהבי, כי המשיך עליו כח האהבה.וכן השכינה שהיא יונקת מצד החסד נקראת אהבה.." וכן כתב רשב"י בתיקונים כ"ט ע"א,ל"ו ע"ו  “ כד אתפתחת לגבי בעלה אתקריאת אהבה.." וכן מצינו בכתב האר"י הח"י  שער מאמרי רז"ל   “על שהיתה בו מדת הבושה והענווה יתר על זולתו לכך נבחר ", " והוא האור הבא מהחכמה " ליקוטים בראשית והוא כהן גדול, סודו בחכמה ובניו בחסד ענף החכמה.." שער המצוות תזריע.

ואפשר יאמר הנאמר  “הוי מתלמידיו של אהרן " במידת החסד והאהבה,  בי"ג מכילן דרחמי, ואז אוהב שלום ורודף שלום בבחינת רדיפת האמת צדק ומשפט,בחינת רוח הקדש, הבא לו מרדיפת השלום ומאהבת השם יתברך ששמו “ שלום ".ודבק במידותיו מה הוא רחום אף אתה רחום. ומזו הברכה בא לידי “אוהב את הבריות", מקשרם בקשר בר קיימא אחד בשני, בזווגא שלים.להרים קומתם ולהשלים תיקונם לקדוש ברוך הוא,".. שלא מצא הקדוש ברוך הוא כלי מחזיק ברכה לישראל אלא השלום, שנאמר “ ה' עז לעמו יתן ה' יברך את עמו בשלום “עוקצין ג' י"א , וימצא את עצמו מקושר בדרך זו אל התורה הקדושה שנאמר “ כל התורה כולה נמי מפני דרכי שלום היא, דכתיב דרכיה דרכי נעם וכל נתיבותיה שלום.." גיטין נ"ו ע"א  ויקרב הבריות אל טעמא דחיי, סם חיים הבא מתורתנו הקדושה על דרך האמת והישר,כרצון בוראינו ויוצרנו, הדא הוא דאמרינן בברכת כהנים: 

       יברכך ה' וישמרך                       אנקת"ם------פסת"ם------פספסי"ם
       
       יאר ה' פניו אליך ויחנך                דיונסי"ם     
           
       ישא ה' פניו, אליך,                     וישם לך שלום 

והוא שם קדוש היוצא בכ"ב אותיות ברכה זו, מסטרא דחסד אהרן כהן גדול. ועיין עוד בפרד"ס שער פרטי השמות פרק י"ד היאך יוצא שם זה כמובא כאן .

ואפשר לומר, מצינו אותיות “הבריות" בחינת “ יו"  תרי"ג"  הוא יו"ד, גימטרייה עשרים," כתר " עליון ברוך הוא, ותרי"ג מצוות הכוללים בשלמות עם הקדש, בבחינת אלו באלו אחוזים הוא “הבריות " כאותיות “ כתר ג' “ שלשת אבות “ כתר יתנו לך.."  חג"ת חסד גבורה ותפארת, רמוזים ב ג'.וכתר עליון עולה על כולם, והוא שנאמר  “אוהב את הבריות " י"ד פשוטה אלי הבאים ללמוד תורה ומצוות ודרך עבודת השם ויראתו.והוא שנקט לשון רבים  “הבריות"  ולא “ בריה " שיכול להורות על האדם עצמו לבדו, ולא ישפיע אל הרוצים להיות מושפעים, דא הוא  “אוהב"  גימטרייה י"ד ימין ושמאל.שני פעמים י"ד  בא לידי  “כח", הדא הוא דכתיב  “כח מעשיו הגיד לעמו לתת להם נחלת גוים..." תהילים קי"א ו' בבחינת מעשיו.אלו הנבראים אשר יש לקרבם בכ"ח, שני פעמים י"ד הנזכרים  “ימין מקרבת ושמאל דוחה ",נגד הרצון לרחק יהודי חס וחלילה באשר הוא שם מלשוב בתשובה.דא הוא  “הגיד " גימטרייה כ"ב, השם היוצא מברכת כהנים שראית כבר “יברכך-יאר-ישא", כנאמר “יברכך ה' מציון וראה בטוב ירושלים.....שלום על ישראל " וכאשר  “יאר"  מלשון הארה רוחנית אל כל אשר ישראל יכונה.ואותיות  “ישא"  כאותיות “אשי"  ישראל ולתפילתם שעה...". ובזכות זה “והשב העבודה לדביר ביתך"

 על דא אמר, “כח מעשיו הגיד לעמו" גימטרייה “ק-מ-ו"  קם-ו'. וידוע כי שבעת ימי הבנין, בבחינת האל"ף השביעי,יובל-שבת שבתו ן “ובמשוך היובל המה יעלו בהר.." בהר ה' בבנין בית המקדש במהרה בימינו, בכח אחדות ואהבת הבריות היפך שנאת חינם גרמא דחורבנא,  כמו שנאמר  “מי יעלה בהר ה' ומי יקום במקום קדשו.." תהילים וק-ם הנזכר.    

להורות לשון זקיפות קומה, " ומי יקום " בחינת הבינה תשובה עילאה ,דהיינו חכמה חסד,אהרן הנותן לבינה ומקבל הימנה אור חוזר אל הדעת, ומשם משפיע אל ששה קצוות ומלכות. ומה שהעמידו בברכת כהנים לעם הקדוש בתפארת, דהיינו אהרון ובניו חסד וענף החכמה, ומשפיע מן הבינה אל התפארת, וממנה אל הגבורה בני לוי, והתפארת הוא הו"או ששה קצוות הנזכרים הכוללים את עמא קדישא בכללותו, תפארת לעושי-ה  ,אל תיקרי לעושי-ה אלא לעושה רצון י-ה יתברך ויתעלה, ועיקרן  “ומקרבן לתורה ".והוא שאמר “הוי " י-ה-ו  וריבוע שם זה  י-י"ה-יה" ו שם מ"ב ,אנא בכח גדולת ימינך תתיר צרורה,ושם הוי"ה בפשוטו... ודי בזה למבין .