פרק א' משנה י"ג : הוא היה אומר,נגד שמא אבד שמיה,ודלא מוסיף יסיף,ודלא ילף  קטלא חייב,ודאשתמש בתגא חלף. 

 בסייעתא דשמיא נראה לי,חובה היא לאדם הירא את ה' אלדיו,לעשות חשבון נפשו,ומשים 
מעשיו רצונו ומחשבותיו זה מול זה בבחינה מדוקדקת בדקדוק רב, ולראות הכיצד עשה עמלו תחת השמש.והאם הביא לנגד עיניו מאמר רבותינו ז"ל “שיויתי ה' לנגדי תמיד" והוא שרמזה המשנה בטוהר רעיונותיה “ נגד שמא"  דהיינו ש-מ-א,הוא השם הנכבד והנורא “א" הנכתב מאות יוד ואות ואו ואות יוד ,יו"ד וא"ו דל"ת - ו"או אל"ף ו"או- יו"ד וא"ו דל"ת גימטרייה כ"ו שם הוי"ה ב"ה,על מנת שלא יבוא חלילה לידי “נגד אשם " ותעמוד אשמתו לנגדו.כי בידו ניתנה הרשות לבחור בדרך אשר ילך בה.ואפשר יאמרלומר אל תיקרי   " נגד שמא"  כפשוטו, אלא בבחינת שמא וברי,ברי עדיף.להעמיד את כל ה"שמא" מנגד, כמטחווי קשת ולילך על דרך ה "ברי עדיף " ודייק ותמצא קל. וראה עוד בענין זה בסוף המשנה 

והנה ראה אחי הקדוש מה שאמר  “נגד שמא" קדישא,חלילה וחלילה לעשות ולעבור על מצוותיו יתברך ויתעלה,כי העושה כן בא לכלל “פושע בגופו ובנשמתו" ועליו נאמר “אבד שמיה" מעלמא דין ליתן דין וחשבון בעלמא דאתי ". ודלא מוסיף" חבילות חבילות מצוות ומעשים טובים “יסיף “  מלשון הציווי לחיוב ההוספה כי לא בידיו הרשות ניתנה לבחור לו כטוב בעיניו, אלא כל מהותו לעבוד את ה' אלדיו , והוא שתמצא בסוף תבות “ ודלא מוסיף יסיף"  כמספר שם קס"א, אל"ף ה"י יו"ד ה"י, וכוונתנו שעליו להוסיף ביראת האמת באהבה רבה, הם אותיות י-ס-י-ף עם הכולל.והמשתמש בכתרי התורה והיראה וחלילה המשתמש בשמותיו יתברך שלא בקדושה ובטהרה, ולא לשם שמים “ חלף ובטל מן עולם" 
והשם ישמרנו ויצילנו.אך לזה העומד על משמר הקדש ורואה מול פניו בכל יום תמיד “שיויתי   י-ה-ו-ה- לנגדי תמיד"  ומוסיף דעת ותבונה לדעת מהי עבודתו בעולמו יתברך,יראה אורות גדולים מאירים בטוהר צחצחות וזכות דק מזוקק שבעתיים להביאו 
אל המסילה העולה הר בית ה'.ועל כן אמר “ודלא מוסיף"  מחייב נפשו למיתה רוחנית וצמצום האור הטוב הבא משמי קדם.

והמדמה כי אין צדיק גדול ממנו בעולם, ואין בידו החובה לעשות דבר הריהו בבחינת  “חלף מן העולם"  והוא המרומז לנו באותיות  “בתגא"  מלשון בית למתגאה, במה שאין בו.והיא זו שתטרידו מהעולם הזה ותדחהו מהעולם הבא,והוא בבחינת  “חלף“  הוא סכין השחיטה של אותו ממונה והשם ישמרנו.

ואפשר יאמרלי עוד אפשר יאמר ההולך כנגד שמו יתברך י-ה, דהיינו בגאוותו פוגם בשם י-ה כנודע, " אבד שמ-י"ה"  ומידה כנגד מידה  “אבד שמיה"  שלו, " ונכרתה הנפש ההיא מעמה.".ובני ישראל לא יעשו עוולה. ועל דרך אחרת נאמר,לעושה לשם שמים ורוצה בכל מאודו להגיע לגדלות רוחנית, בחינת ג"ד נו"ן " והמן כזרע גד הוא" וכל מעינותיו וחפצו ליטהר לפני אדון כל,בנו"ן 50 שערי קדושה, ויקר בעיניו כבוד השם יתברך,דא הוא  “אבד" אותיות ג-ד,  הוא הראוי להיקרא “אדם"  כמו שנאמר  “שמיה"  כמספר יקר מ"ה. רוצה לומר,יקר בעיניו שמותיו יתברך וכבודו הוא  “מ-ה"  גימטרייה אדם   “גד שמי"ה" הולך ומוסיף ועולה במדרגות הקדש, ולכן “ ודלא מוסיף יסיף", המתחיל בקדושה ובטהרה לעבוד את בוראו ובייחודים קדושים ונוראים אל לו לחדול מכך, כי אותם הנשמות שרוצות לידבק בו על מנת שיתקנם מבעטין בו ועיין שער רוח הקודש לאר"י אלא כאשר ייפול לקטנות מוחין יעבוד את ה' יתברך בפשטות, ויתפלל שיזכה לצאת למרחב י-ה. והוא שרמזה משנתינו באמרה  “נגד שמיה " הוא לעושה כן, ומפסיק ממשנתו זו  “אבד שמיה" . דהיינו מאותן הנשמות המקטרגים עליו שאינו עושה מה שיש בידו לעשות על פי שורשו.ולנופל בדעתו מאלו הדברים,  אל ירא ואל יפחד כלל, כי הוא ניסיון שינסהו השם יתברך, וישפוך שיחו לפניו  ויבקש בעבורם בפשטות ותתקבל תפילתו. והדברים ידועים ובדוקים והמקדש שמו ברבים הריהו בבחינת צינור השפע הנותן מזון רוחני וגשמי לעולם כולו, שתמצא אותיות  “נגד"  כאותיות  “זן"  . הוא המשפיע בהשתלשלות מלמעלה למטה ח"י עלמין מראש וראשון אל המלכות,ארץ ישראל ויושביה.

ועוד אפשר לומר “נגד" במספר מכוון שם הוי"ה,במילוי יו"ד ה"י ו"ו ה"ה או אפשר יו"ד ה"ה ו"ו ה"י והוא שאמר  “נגד שמי-ה"   בבחינת ייחודים קדושים דהיינו “ זן שמי-ה" 
המפרנס לכל ומטיב לכל, דא הוא “א-ב-ד"  שבעת ימי הבניין, כענין שבע מלכים דמיתו שהם עיקר התיקון. יום א' מלך בלע, יום ב' מלך יובב, יום ג' מלך חושם, יום ד' מלך הדד בן בדד, יום ה' מלך שמלה, יום ו' מלך שאול, יום ז' מלך בעל חנן.. ועיין היכל הברכה וספר הליקוטים ועוד מקומות, דברים נוראים ועצומים בהמה  .

וכתב בעל “כגן הירק" וזה לשונו: “ המלכים הם בחינת אדם מראשו ועד רגליו, אשר נטבע באלו הקליפות, ובכל פעם ופעם שיש זווג עליון אנו מעלים על ידי תפילתנו ניצוצות קדושה שבו בחינת מיין נוקבין  מ"ן וכאשר יתבררו ויעלו גם הניצוצות אשר ברגליו אז יושלם להתקן כל האדם הזה, אז יבוא משיח. וענין רגליו הנו בעשייה שהוא בחינת
רגליים, ושם הוא סיום הקדושה שהיא המלכות הנקראת “קץ הימים" יעוין שם . כלומר על ידי תפילתנו מעלים אנחנו מיין נוקבין כידוע, שהוא עיקר היחוד והזוג מיום א' ועד יום שבת קדש לאצילות הקדוש,בלא הסתרה ויניקת החיצונים.ולכן נקט  “נג"ד  שמי"ה" “א-ב-ד שמי-ה" דא הוא ג"ד המרמז למיין נוקבין והוא המייחד ייחודים בבחינת ז"ן, צינור השפע בעלות המיין נוקבין בבחינת שם י"ה בתיקון שבעת ימי הבניין. ובלשון המשנה  “שמ-יה"  כאותיות ש"י מ"ה, ש"י עולמות ל" אדם " הירא והשלם עם אלודיו.

והנה ראה אחי כלבבי, אות ז' שבעת ימי הבניין  במספר קדמי בא לידי גימטרייה פ"ד כך: א-אב-אבג-אבגד-אבגדה-אבגדהו-אבגדהוז- גימטרייה פ"ד, הוא עיקר תיקון עוון קרי,והוא שהזכרנו למעלה  “שמי-ה"  כאותיות יק"ר מ"ה בבחינת קרי אדם.
ובאם לא עשה תיקון הריהו בבחינת נגד שמי-ה, כי המוציא שכבת זרע לבטלה פוגם בזרעו ובזרע זרעו עד שיתוקן עוון זה, כי נבלעו הטיפות בחיצונים רחמנא לצלן, ואם לא תיקן אזי הוא בחינת “אבד שמי-ה".חלילה  “ודלא מוסיף קטלא חייב"  ר"ל בבחינת “ ויקח מאבני המקום וישם מראשותיו"  בראשית כ"ח י"א בבחינת “ ויפגע במקום " מקומו של עולם השם יתברך, תורה הכתובה על לוחות אבנים תורה שבכתב, הניתנת מסיני בידי הרועה נאמן, "וישם"  מספר  " שמי-ה"  עם הכולל, ועל דא נאמר  " ודלא יליף"  י-ל-י-ף  כאותיות “פן יש בכם שרש פרה ראש ולענה" דברים כ"ט י"ז חלילה וחלילה, ולכן  “קטלא חייב" כמספר לק"י, לישועתך קיויתי הוי"ה , “ חייב"  גימל יודי"ן דשם ס"ג יו"ד ה"י וא"ו ה"י, שהוא בבריאה ומורה על הגבורה והדין. 

ועוד נמצי לומר בגדר אפשר  “חייב"  על דא שפגם בראשונות.בספירות הקדושות 
מידות עליונות  “חייב ".ועל כך אמרה משנתינו הקדושה  “ודאשתמש בתגא חלף " דהיינו המשתמש שלא כדין בתגא הוא “ אות"  ברית קדש רשימו קדישא, שלא במקום מצוה בזדון ובכוונה, ואם בשגגה ולא העיר עצמו לתקנם הריהו בבחינת  “חלף", הוא ותמורתו לחילופין, וחלף מן העולם, אלא עם עשה תשובה.וישראל קדישין בודאי ובודאי עשה תשובה. שתמצא גם כן  “ח-ל-ף “  כאותיות  “יקח"  כמו שנאמר משלי י' ח'  “חכם יקח 
מצות...." ושופך צקון ליבו לפניו יתברך ומצטער על מעשיו ומקבל שלא לחזור עליהם, ומחזקם בגמילות חסד ומעשים טובים, תורה ומצוות הוא הנקרא  “בעל תשובה". בונה 
הבניין בשלמות למעלה למעלה בשמי שמי קדם, ועליו נאמר “ יקר בעיני הוי"ה המותה לחסידיו" תהילים קט"ז ט"ו ועיין מה שכתב הבן איש ח"י זצ"ל בפרושו על תהילים שם  שכתב אותיות  י -ק-ר כאותיות ק-ר-י  ודייק ותמצא קל  והבן  .

וראה עוד אחי הקדוש, מה שאמרנו לעיל יו"ד וא"ו דל"ת - וא"ו אל"ף וא"ו - יו"ד וא"ו דל"ת, בא בגימטרייה  במילוי דמילוי האותיות למספר אל"ף כ"ח  1038 כוונתנו לריבון עלמא יתברך ויתעלה לעד ונצח נצחים, עשר פעם מאה להורות על האין סוף ברוך הוא וברוך שמו, בדרך עשר ספירות הכוללות בתוכן עשר ספירות, בא לידי מאה,ובמאה בעשר ספירות בא לידי אלף, וכן עד אין סוף  “יגדל אלדים חי וישתבח נמצא ואין יחיד כיחודו, נעלם וגם אין סוף לאחדותו.."  הוא ה"א" י-ו-י- י-ה-ו-ה ישתבח, אל"ף י-ק-ב עם הכולל, יחוד ברכה קדושה, היוצא מ"כח"  ראשי תבות כתר חכמה, אל העולמות כולם. הוא ה  “אלף"  ב"ה, המשפיע טובה וברכה לבריאה כולה  " כח מעשיו הגיד לעמו לתת להם נחלת גויים ". נחלת הסטרא אחרא וחיילותיו, לנצחם ולמתקם בתיקון העולם הזה ולהביא לימות המשיח אמן ואמן.

ועוד ראה אחי היקר ,אל"ף למ"ד חי"ת ראש תבות א-ל-ח היוצא ממילת  “לאחדותו" גימטרייה ט"ל  39 אותיות דעסמ"ב עולמות אבי"ע   אצילות, בריאה, יצירה, עשייה בכללותם, ויתרת האותיות “ לאחדותו"  ירמזו לענין ד' אותיות של שם הוי"ה אשר בכל עולם מהעולמות הנזכרים, באצילות אות יו"ד, בבריאה אות ה' ראשונה, ביצירה אות ו', ובעשייה אות ה' אחרונה, והבן היטב ענין האחדות והיחוד.

והנה נותרו אותיות ו-ת-ו ממילת “ לאחדותו"  אשר אבאר לך בסייעתא דשמיא.
ידוע הוא בהיות אות “ ת" נכתבת מאות ריש על אות “ו", וראית כי אותיות הנזכרות יבואו למילת “תוו" או כמספר אחר אותיות תי"ב, ובהיפוך אתוון “בית"   ובית סתם הינו מלכות ובבינה כידוע להורות על פנימיותו של האדם, ביתו הפנימי הרוחני היותר מעודן ובעל מידות טהורות מכל רבב.והבינה תורה על התשובה הראויה הבאה מלמעלה, בבחינת תשובה עילאה, לחוזרים בתשובה בכל מעשיהם.

והנה אמרנו כי מילה זו “ל-א-ח-ד-ו-ת-ו" תרמוז לענינים שונים, ולעניינינו נמצי לומר רמז לאחד העולמות כולם, דהיינו מידותיו יתברך. כי נתן ה' יתברך מאותיות שמו בכל עולם ועולם על מנת להחיותו, ובפרט אל האדם, שירמוז אל “ האדם" הנברא ביום השישי בצלם קדוש וטהור בכל הקדושות, להביאם פנימה אל  ה " בית " הרוחני שניתן בו מעצם בריאתו. ועל דרך זו נבוא לומר אותיות “ו-ת-ו" שנותרו נכתבות למעשה מג' אותיות  “ו" 
  ואות “ריש"  ויש אומרים מאות  “נון" , והנה שלוש פעמים  אות וו  6  יבוא לאותיות “ חי" שיורה על הקדוש ברוך הוא חי העולמים, ואות “ ר" במילוי יבוא לאותיות “ ישר" “שיר".  וראה אחי היקר אם תיקח אותיות “לאחדותו"  ותביאם זה עם זה בהיפוך האותיות כנזכר תמצא ענין גדול ונורא לחובת האדם בעולמו.

וראית כי האות “ריש" מאות “ת" תהא למילת “ישר" הרומז ל"ישר" ממילת “ ישראל" והחסר דהיינו אותיות “אל" יבואו אל נכון מראש המילה  “לאחדותו ".ויתרת האותיות ג' ווי"ן אותיות חי" הנזכרים ויחדיו יבואו אל מילת  “ישראל חי" והוא שאמרו רבותינו ז"ל   יעקב אבינו לא מת..." והבן וראה אותיות הנותרות “ חד " כאותיות י"ב שבטי ישראל בשלמות בכללות העולמות כולם. צאצאיו של יעקב אבינו זכותו תגן עלינו, להורותינו דרך הישר בקו האמצע, כיעקב איש תם יושב אהלים, מידת התפארת קו המיצוע בין חסד גבורה, לעשות רצון הבורא ישתבח שמו.ובידוע כוחו של ישראל בפיו, דהיינו בתפילה ובתחנונים, והוא שרמזה המשנה באות הראשונה שלה “ הוא “  ובאחרונה  “חלף " אותיות “פה" קדוש.והבן.