פרק א' משנה י"ד :הוא היה אומר, אם אין אני לי מי לי, וכשאני לעצמי מה אני, ואם לא עכשיו אימתי .
  
בסייעתא דשמיא ואפשר יאמר נראה חובה הוא לאדם להכיר את בוראו הכרה ברורה ומוחלטת, כמו שמצינו בהוראת תורתנו הקדושה “ וידעת היום "  “ אשר אנכי מצוך היום" “ ואהבת  את ה' אלדיך ". האמונה התמימה המוחלטת בה'  יתברך כי אין עוד מלבדו, והוא שכתב הרמב"ם זצ"ל מדע-דעות ג' ב' “ צריך האדם שיכוון לבו וכל מעשיו כולם לידע את השם ברוך הוא בלבד.." וביסודי התורה א' א'  “ יסוד היסודות ועמוד החכמות לידע שיש שם מצוי ראשון, והוא ממציא כל נמצא...." ושם ב' א'   “האל הנכבד והנורא הזה מצוה לאהבו וליראה אותו שנאמר ואהבת את ה' אלדיך.." 

והנה מצינו כתב בארחות  צדיקים שער האהבה  “...ואין מעלה בעבודת הבורא יותר ממי שעובד מאהבה.....וכיצד היא האהבה ? שיאהב את השם אהבה גדולה ויתרה רבה מאד עד שתהא נפשו קשורה באהבת השם יתברך....." וכתב השל"ה הקדוש שער האותיות  “...לקבל האמונה כשאדם עומד ממטתו אל יעסוק שום עסק בעולם ולא ידבר אפילו דיבור אחד, רק יפנה וירחוץ.... ויחשוב בבורא עולם יתברך במחשבה דבוקה...כלל דביקת האמונה שיאמר על כל פעולה שרוצה לעשות אפילו לזמן קרוב יאמר אעשה זה אם ירצה השם....וסימנך “ עצת ה'  היא תקום " “היא" ראשי תבות אם ירצה השם...." וכתב בספר החינוך בשלח מצוה כ"ה " להאמין שיש לעולם אל-ה אחד שהמציא כל הנמצא ומכוחו וחפצו היה כל מה שהוא ושהיה ושיהיה לעדי עד..." וכן שם כ"ו  וכן שם תי"ז   “שנצטווינו להאמין כי השם יתברך הוא הפועל כל המציאות אדון הכל...."} שם תי"ח  “שנצטווינו לאהב את המקום ב"ה......"  שם תל"ב  “ להיות יראת השם על פנינו תמיד לבלתי נחטא....", ובספר חסידים  י"ד  " שורש אהבת ה'  ואהבת את ה' אלדיך בכל לבבך, בוראנו לעבדו ביראה, שתהא אהבת נפשנו קשורה בנפשו בשמחה ובאהבתו ובלב טוב ושמחת האהבה כך היא עזה ומתגברת על לב אוהבי ה' ..העובד מאהבה עוסק בתורה ובמצות הולך בנתיבות החכמה הראויה.... "וכתב מר"ן באורח חיים חלק א' א'  “יתגבר כארי לעמוד בבוקר לעבודת בוראו.....וכתב בהג"ה שם  “שיויתי ה' לנגדי תמיד הוא כלל גדול בתורה ובמעלות הצדיקים....." ובמשנה ברורה  שם  “ דהיינו שיצייר בנפשו תמיד איך שהוא עומד לפני השם יתברך, כי הקב"ה מלא כל הארץ כבודו......     "והביא בשם האר"י הח"י זצ"ל, שיצייר שם הוי"ה תמיד נגד עיניו בניקוד יראה וזה סוד שיויתי ה' לנגדי תמיד וזה תועלת גדול לענין היראה "   ונקוד שם הוי"ה כפי שכתב הוא על הדרך הזו אות יו"ד בניקוד חיריק,אות “ה" ראשונה בניקוד שוא,אות “וא"ו" בניקוד קמץ,ואות “ה" אחרונה בלא ניקוד . והוא שאמר במשנה ואפשר יאמר   “אם אין אני לי" אין כאותיות אנ"י ,השם יתברך ויתעלה כמו שנאמר  “אנ"י ה' אנ"י ולא אחר".

וכמו שמצינו נאמר ישעיה מ"א י"ג  “כי אני הוי"ה אלדיך מחזיק ימינך, האמר לך אל תירא אני עזרתיך.." הוא שם א-נ-י משם ע"ב, אותיות א-י-ן דאין סוף ב"   ועיין שערי אורה שער א' כינוי “אין" והבן . ועל ידי הכרת גדלות הבורא ישתבח, יבוא לידי הכרת ערך עצמו, שפלות ודלות מעשיו בשר ודם.וכמו שנאמר  “מעשי אנוש תחבולותיו מזימה, שבתו בתוך מרמה רפידתו רמה, קבור בסעיף אדמה, ואיך יתגאה אדם להבל דמה" ?  מתוך תפילת ימים נוראים ," אדם יסודו מעפר וסופו לעפר....משול כחרס הנשבר......וכאבק פורח וכחלום יעוף.."  וקודשא בריך הוא  “ואתה הוא מלך א-ל חי וקים" , והוא שאמר “וכשאני לעצמי מה אני " ? רוצה לומר כשאני מרגיש את עצמי בבחינת אנ"י וכוחי ועוצם ידי עשו לי את החיל הזה, מה אני ?!. וכבואו אל האמת ומכניע עצמו אל מול הדרת קדש נורא תהילות ואומר “ וכשאני לעצמי " איני שווה דבר כלל ועיקר. 
ומתוך דרך זו הריהו בבחינת מ"ה אנ"י ,דהיינו בא לידי התנוצצות הצל"מ שבו אדם השלם יו"ד ה"א וא"ו ה"א , א-נ-י גימטרייה אין סוף ברוך הוא, אור אין סוף מאיר בו ומסייעו בכל ענין ודבר.

והבן כי כאשר מתגאה האדם על בוראו או על יצירי כפיו נוטל הוא לכאורה עליו כתר שאינו ראוי לו כמו שנאמר  “טוען עולמו יודע הדומו כללו בנאמו לעד להקימו,לכן יתגאה 
י-ה-ו-ה- צ-ב-א-ו-ת שמו " שם . וכשם שמצינו “ הגאוה והגדולה לח"י עולמים" מן התפלה ובנטילת דבר שאינו שלו הריהו בכלל גוזל ריבון העולם כאוכל ללא ברכה וכעושה היפך ציווי אדונינו השם יתברך, ויצרו הרע מסיטו לדבר עבירה הגוררת וכו', על כן נמצי לומר ב"ה אם יהא בר ישראל מהפך ומעיין בעניניו ובהשגותיו ומשים עצמו כאי"ן ואפס בביטול עצמיותו ממש, בביטול רצונותיו ומחשבותיו, ויעשה הכל בכל כל לשם שמים בבחינת 
“ שיויתי " גם ובפרט בענייני הגשמיות, יוכלל באור אי"ן סוף ב"ה, וכשם שמצינו ביוסף הצדיק יסוד עולם, אף על פי בהיותו בבית האסורים, באמונתו הגדולה בריבון העולמים ב"ה נאמר עליו “ וירא אדניו כי הוי"ה אתו, כל אשר הוא עושה הוי"ה מצליח בידו" בראשית ל"ט ג' ופירש רש"י הקדוש  “שם שמים שגור בפיו " תנחומא שם .

והנה היא הוראת חז"ל.וראה לרבינו הרמח"ל מסילת ישרים ,ורבינו הרמ"ק  תומר דבורה  ומוהרח"ו  שערי קדושה ורבים קדושים וטהורים שהניחו לנו דברי רוח קודשם, בענין ביטול העצמיות בעבודת השם ישתבח שהוא מן ההכרח בקיום המצוות ובפרט בלימוד התורה הקדושה ובתפילה. 

וכן מצינו כתב מוהר"ן מברסלב ליקוטים תנינא ק"ג : “ כל זמן שהאדם שומע עוד איזה אדם אחר בעת תפלתו הוא לא טוב, ועיי"ש באורך  דהיינו נראה לומר כל זמן שהאדם בבחינת אנ"י, שמטה את עצמו ואנוכיות שבו והיא השלטת בו, עליו נאמר חס ושלום אי"ן אנ"י והוא יכולין לדור במקום אחד.." אלא כאשר ישבר האדם עצמו לבחינת אי"ן “ תולעת ולא איש " “ ונחנו מה " זוכה למעלה העליונה של ההתדבקות היש.  רצוני לומר האדם  עצמו נקשר ב"אין סוף" ברוך שמו, ועל דא נאמר ואפשר יאמר “  אם אין אני לי", אם אני בבחינת אין ואפס ומבטל עצמי אליו יתברך אזי  “ אנ"י לי"  האור אין סוף  ב"ה מסייע לו, ולא עוד אלא שזוכה לאור הבינה תשובה עילאה הפותחת לו דרור, כי תשובה שנאמר “מ"י לי" ומ"י הוא בבינה כידוע.תשובה עילאה ובפרט לעוון הידוע, דהיינו בינה שבעשר ספירות שבשלוש ראשונות, והשם יתברך יזכנו לעשות כל ימינו בתשובה מבינה עילאה לכפר על כל עוונותינו," יחד מארבע כנפות"  בכלל עמו ישראל אמן כן יהי רצון.

ואפשר יאמר עוד בסייעתא דשמיא מה שנתבאר אצלי,הנאמר “אם אין אני לי מי לי" על הדרך הזו: 
                   אם --------------אותיות---מ"א 
                   אין--------------אותיות---ס"א
                   אני--------------אותיות---א"ס   (אין סוף) 
                   לי --------------אותיות---ל"י
                   מי --------------אותיות---נ-ו-ן 
                   לי --------------אותיות---ל"י

ונמצי לומר " אם אין" דהיינו אם היצר הוא הסטרא אחרא בא להכשילני, ואין הקדוש ברוך הוא עוזר לי," אם אי"ן אנ"י לי" מי לי לעזרני ולסעדני כנגדו,וידוע הוא על פי דברי רז"ל שאלמלא הקב"ה עוזר את האדם כנגד יצרו אין בידו הכוח לנצחו,ועל כן  “ וכשאנ"י לעצמ"י מ"ה אנ" י"  סוף תבות אותיות “ לה " דהיינו אזהרת רבותינו ז"ל על פי הפסוק 
“ הלהוי"ה תגמלו זאת עם נבל ולא חכם.." האזינו ל"ב ו'  כי לו הגאווה והגדולה ובמה יתגאה אדם לעפר דמה?!,וכשאדם חושב בבחינת “ לעצמי "  הרי מביא את עצמו חלילה לבחינת עובר על “ורם לבבך ושכחת.. " דברים ח' י"ד .       וכתב הסבא הקדוש מקומרנא זצ"ל היכל הברכה שם  “...כשיתרבה אדם בעושר שירים לבבו אלא ורם כשיתרומם אז ושכחת... " .וחשבון הנפש יעשה האדם בכל אשר יפנה תדיר,והוא שאמרה המשנה “ ואם לא עכשיו אימתי ?!  והבן .ודרך ה' תנחנו שנאמר “דרכיך ה' הודיעני אורחותיך למדני, הדריכני באמיתך ולמדני, כי אתה אלדי ישעי,אותך קיויתי כל היום.." תהילים כ"ה ד'-ה'  .

וראיתי עוד ב"ה בספר הקדוש  בעש"ט עה"ת מאיר עיני ישראל הבעל שם טוב זצ"ל:..." בתפלה צריך להיות כמו מופשט מגשמיות ואיננו מרגיש מציאותו בעוה"ז וזהו אבות פ"א      “אם אין אני לי מי לי " כלומר כשאני אבוא למדרגה שלא אדע וארגיש כלל אם אני לי, היינו אם אני בעולם הזה אם לאו, בודאי אין לי שום פחד ממחשבות זרות כי איזה מחשבה זרה יקרה לי בהיותי מופשט מזה העולם.וזהו  “מי לי ", רוצה לומר איזה מחשבה זרה יבא לי, אבל  “כשאני לעצמי " רוצה לומר כשאני חושב לעצמי לדבר יש במציאות בעולם הזה, אז אדרבה אינני נחשב לכלום, וזהו שאמר מה אני, רוצה לומר מה אני חשוב ומה עבודתי חשובה לפניו יתברך שמו כי אז יבלבלו אותי מחשבות זרות, והריני כמו אינני בעולם הזה, כי עיקר בריאת האדם בעולם הזה הוא לעבוד עבודתו, מחמת מחשבות זרות המבלבלים אותו, וגם מה שאמרו חכמינו ז"ל  סוכה נ"ג ע"א  אם אני כאן הכל כאן יש לפרש על פי דרך זה  עד כאן לשונו הקדוש.צואת הריב"ש טוב ד"ז ע"א והבאתיו מילה במילה.

והנה עוד זיכני השם יתברך בבחינת  “יגעת ומצאת תאמין " וראיתי דברי אלוקים חיים מכתב קדש כבוד קדושת האדמו"ר מקומרנא, המקובל מרן יצחק אייזיק יהודה יחיאל סאפרין זצ"ל   נתיב מצוותיך  נתיב אמונה שביל ג' אות ד' : “ בכל בחינת יש אנ"י ואי"ן מזלא, המבטל אנ"י לאי"ן ומשאירו רק לקיום הכרחי שלא יתבטל לגמרי, יסורין מרחיבין דעתו ושמח בהם, ואם לאו מחרף ומגדף חס ושלום, יעוין שם באורך   ואביא מדבריו בקצרה  למען הרוות הנפש הצמאה לדברי אלוקים חיים “ לכל בחינה יש בחינת מזלא הנקרא אי"ן ויש לו בחינת מלכות הנקרא אנ"י דעביד אדעתיה דנפשיה, ותופש בעצמו איזה בחינת יש.אלא  בחינת אנ"י לא נמצא אלא שיהיה קיום לנבראים שלא יחזרו לבחינת אי"ן, ולכן אין לאדם הישראלי לתפוש בחינת יש, ואנ"י אלא לצורך קיום הכרחי,והמותר יחרים.....וישפיל עצמו כאזוב וכתולעת ולא ירחיב דעתו אלא לצורך עבודה התמימה ולצורך קיום גופו..... ועיין שם וכתב עוד  שם סעיף ה' “ על ידי תורה ומדות טובות מזככין אנ"י לאי"ן וממשיכין אורות עשר ספירות של יושר ושל אור חוזר.... הספירות  הם אור ישר כתר חכמה בינה חסד  גבורה תפארת נצח הוד יסוד מלכות, מלמעלה למטה, וחזר עוד בעת שובו אל מקורו, האיר והאציל עוד עשר ספירות מלמטה למעלה כתר במלכות וחכמה ביסוד עד מלכות בכתר,נעוץ סופם בתחילתן, ותחילתן בסופם.והוא בסוד אנ"י ואי"ן שבמלכות....וכו', ... אי אפשר להמשיך שפע מאין סוף כי אם על ידי התבטלות ועל ידי מעשי התחתונים......אי אפשר שיהיה יחוד רק על ידי ביטול ולכן אי אפשר שיהיה בתמידות... שם אותיות ו' ז'  יעויין שם.   
והנה באתי עני מדעת ושכל לומר בגדר אפשר הוא שמצינו במשנה  “אם אין אני לי " דהיינו אם לא אבטל ביטול גמור של כל חושי רגשותיי הוייתי הגשמית בעבודת ה' לבחינת אי"ן, הרי כל עבודתי היא בבחינת  “לי" לעצמי לכבודי ולא לשם שמים חלילה, ועל כן נבוא לומר הוא הצורך הפנימי היותר נעלה לעשות חשבון הנפש תמיד, לבחינה האחרת “אין" ולמנות אחת ואחת וימצא עצמו שפל וזעיר בכל עניניו.וכתב  ב "שלחן הטהור " קומרנא  הלכות תפלה סימן צ"ג ס"א    “ישהה שעה אחת קודם שיתפלל ויחשוב בשפלות עצמו, היאך שהוא כלי מאוס ונמאס, מלא זוהמא ותאוות נחש, מלא עוונות וזדונות,וסופו לעפר ולדין ולחשבון על כל תנועה, וימאס עצמו כנגד הפחות שבישראל עד שידע שהוא גרוע ופחות מכל הגרועים והשפלים שבעולם, ואחר כך יתבונן בגדלות אין סוף ובכוחו הגדול שהאציל וברא ויצר ועשה כמה אלפים ורבבות, ומגודל ההתבוננות באור אין סוף יבא להכנעה אמיתית, ביטול לגמרי, אי"ן משתתף עם תולע קטן, ולא יקוה לאיש ולא לשום דבר,  עד שמגיע לתפלת ח"י שמונה עשרה , יבוא להתפשטות הגשמיות ולביטול גמור, דבקות    בעצמותו בהארה נפלאה אי"ן ממש...." עד כאן לשונו הקדוש.

וכתב המאיר"י  בית הבחירה כ'  “ אם אני בעצמי איני מעורר נפשי למעלות, מי יתן בעדי להיטיב אורחותיו הרי הבחירה בידי ואין עלי מכריע ומונע במעשי, אלא הכל בידי אם ארצה להיות מלאכתי בחק הנפש ושלמותה,אם בצרכי גופי לבד..." יעוין שם .

וכן מצינו בכתב הקדש  מורנו ורבינו ישראל זצ"ל בן מורנו ורבינו שבתי מקזניץ  בספרו  עבודת ישראל" אבות דף ק"א ע"ב  דיבור המתחיל יבוא על דרך הפשוט....." אך האדם בעצמו צריך גם כן לישא בעול ולכוף עצמו כאגמון ולשמוע מוסר ותוכחת הצדיק ולא להכביד לבבו כאבן וכו' ...אם אין האנ"י דהיינו הבורא יתברך לי, כלומר שגם זה שאנ"י עובדו גם זה הוא מכוחו יתברך המשפיע לי, ונותן בי כח ושכל לעבוד אותו, מ"י לי, ואם לא עכשיו אימתי, לא כמו השוטים שמניחים לעבוד הבורא עד אחר ימי זקנותם ואחר עשיית צרכיהם..... עיין שם{.

וכתב בליקוטי מוהר"ן מברסלב  ח"א י"א סי"ג   “...אך לדיבור שיאיר עליו אי אפשר לזכות כי אם על ידי הכבוד, היינו שיראה שיהיה כבוד השם יתברך בשלמות, שיהיה כבודו לאי"ן נגד כבוד השם יתברך היינו על ידי ענוה וקטנות.." יעוין שם .

וב"תפארת ישראל"  אבות י"ד יכין אות  ג"ן  “ כשיחשוב שיש לו מעלה פלונית ופלונית, שיש לו עושר יופי גבורה חכמה וכדומה, ועל זה משיב אם  אנ"י ומחשבת גאוותי שייכים לי לכבשם, מי ובמה אוכל להתפאר ששיך לי, או על מי אמשול אם לא אוכל למשול על עצמי..."

ובמחזור ויטרי כתב  “מפורש בברייתא אם איני זוכה בי, מי הוא שזוכה בי, וכשאני זוכה לעצמי מה אני  ואף בזמן שאני טורח לעצמי מה אני,לכמה עולה הזכיה, הא ודאי אינה עולה אלא לדבר מועט בכל מה שאני טורח .....ואם לא עכשיו אימתי, ואם איני זוכה לעצמי בחיי מי הוא שיזכה לעצמי לאחר מיתה,וכן הוא אומר כי לכלב חי הוא טוב מן האריה מת קהלת ט' .

ומצינו נאמר במדרש  תהילים פמ"ו  “אם אין אני לי מי לי"  אמר רב כהנא לא יאמר אדם בשביל אחי או אבא צריך אני נמלט, אין אברהם מציל ישמעאל בנו ולא יעקב אחיו עשיו...." ובתנחומא   קדושים  מצינו “ כל עמל אדם לפיהו כל מצוות וצדקה שאדם עושה 
דיו לשעה שנפשו של אדם יוצאה ממנו...."
וכתב רש"י הקדוש זצ"ל “ כלומר אם לא אקיים אני את המצוות מי יקיים אותם בשבילי, וכשאני לעצמי כי אף כשאני הולך ועושה איני עושה כפי חובתי המוטלת עלי, וכשאני עושה ומקיים אינו מגיע   נוסחא אחרת אני מגיע לחובה המוטלת עלי...." אבות א' מי"ד .

וכתב הרמב"ם  שם  “אם לא אהיה אנ"י בעצמי המעורר נפשי למעלה מי יעירה,שאין לי מעורר מחוץ.... יעוין שם .

ומצינו כתב  החיד"א זצ"ל  חסדי אבות   “אפשר כמו שאמרו חכמי האמת דאם חטא האדם חטא גדול שכמעט אמרו שאין לו תשובה לעוצם חטאתו, זהו אם יעשה תשובה בינונית, אך אם יפליא לעשות תשובה מבחינת בינה אז מתקבל בתשובה, גם אמרו שהאדם צריך להגדיל מעשיו ולעלות במעלות, שבתחילה זוכה לנפש בחינת “ מ"  הג"ה  דצל"מ  ואחר כך אי זכה יתיר זוכה לרוח, בחינת זעיר אנפין וכן על זה הדרך .ואפשר שזה רמז  “אם אין אני לי  " כלומר אם חטאתי באופן שמא אינה מקבלת אותי בתשובה בינונית כי אני רומז ל" מ"  וזה שאמר “אם אין אני" בחינת “מ"  כי גבר החטא, עם כל זה יש תקווה  “מי לי " מ"י הרומז לבינה שבה “נו"ן" שערים  כמספר מ"י אם אני מתגבר בתשובה כנגד מ"י שזכה לבחינת נפש, בחינת “מ" שהוא אנ"י, וזה שאמר  “ וכשאני " בחינת “ מ"  לעצמי, צריך להשתדל לקנות הרוח בחינת זעיר אנפין, אם אני בחינת שם מ"ה שהוא זעיר אנפין “מ-ה אני" שאזכה לבחינת “מ"ה אנ"י", ו " אם לא עכשיו " אשתדל לתקן ולעלות “ אימתי " כי אין מעשה וחשבון בשאול....." עד כאן לשונו.

והנה באתי בדחילו ורחימו לכנוס עצמי אצל מאורי הדורות ולפצות פי הדל ובמיעוט שכלי, בגדר אפשר על פי דבריהם שהנה גזרה החכמה העליונה להיות האדם רואה עצמו בבחינת אי"ן מחד, דהיינו לידע ולהכיר טבעו כי הינו בטל ועובר מן העולם בכל רגע ממש,"  ועל ניסך שבכל יום עמנו"  בבחינת “נשמה שנתת בי טהורה היא.....ואתה עתיד ליטלה ממני....."  מודה אני לפניך....שהחזרת בי נשמתי בחמלה,רבה אמונתיך" ויבדוק מחשבותיו ומעשיו בעולמו יתברך השכם והערב,  ועוד יותר נכון הדבר בדור עני האבל על חורבן בית תפארת משכן עזו יתברך,אשר עוונותינו האריכו קיצו ובאין לנו אורים תומים כהן גדול, נביאים ובעלי רוח הקודש, רבו התהיות והשאלות ונותרנו כסוכה בכרם, להיותנו תולים עצמנו אצל אילנות טובים תלמידי חכמים אמיתיים ששתלם הקדוש ב"ה בכל דור ודור בחמלתו עלינו, ולקיים עלינו מצות “ ולא תסור מכל אשר יורוך..."  ואנו הקטנים ולוואי במידת הבינוניים נידבק בקדוש ב"ה בכל עת ורגע בביטול העצמיות גשמיות לפני תפלה ומצוות ומעשים טובים , אף על פי שנמצאים אנו ברוב זמנינו בקטנות המוחין “ על המחיה ועל הכלכלה ", לא נבוא לכלל צער בזה, כי יודע ה' נפש עבדיו האמיתיים המשתוקקים להידבק בו בכל מעשיהם, ומצטערים בצער השכינה אשר נכבלו ידיה בבית האסורים, ויעשה בתום לבב לשם שמים ויתקדש שמו יתברך גם בזה, ואל יביא האדם צער בליבו בהיות הצער אחד ממרחיקי הקדושה אל האדם, והוא הנראה ואפשר יאמר מה שהביא ב"  נתיב מצותיך "  נתיב האמונה שביל א' ס"ק ה'   “אם יכול לטהר מחשבתו ולעשות ייחודים בכל דבר ההווה לברר ניצוצין דרך פרט, טוב לו, ואם לאו שמתגבר בקטנות על כל פנים ידע דרך כלל שהשם יתברך  “מלא כל הארץ כבודו " ואלופו של עולם בכל תנועה... ויתבטלו ממנו כל מחשבות זרות ועצבות....אבל כשנתבטל לאי"ן ממש דומה בפני עצמו כבריה הפחותה שבכל הנבראים, ומקשר עצמו עם כולם שוה בשוה, בהתקשרות ואחדות , ואינו רוצה להשיג שום דבר ומעלה יתירה על שום  נברא, שבקדושה אין ואפס בפני עצמו, ויודע ש "מלוא כל הארץ כבודו"  מיד “ יתפרדו כל פועלי און " ויבוא להתפשטות הגשמיות מקושר בא"ס באחדותו יתברך....".

ואפשר יאמר אפשר יאמר,הוא להביא הרצון המסוגל והמבורך בידי שמיא,ולקשר עצמו תמיד אליו יתברך בבחינת “שיויתי הוי"ה לנגדי תמיד"  לידע כי יש עוד מדרגה לקשר המלכות שנקראת אנ"י עם אי"ן ובזה מבטלין הגזירות  הרעות בהתקשרות מלכות אנ"י עם האי"ן כתר אין סוף ב"ה וברוך שמו  וכתב מוהרח"ו מפי מורו הגדול האר"י הח"י זצ"ל בפירושו על ספר יצירה  פרק א' משנה ז   וזה לשונו:" עשר ספירות בלימה נעוץ סופן בתחילתן, ותחילתן בסופן, כשלהבת קשורה בגחלת, אדון יחיד ואין לו שני, ולפני אחד מה אתה סופר .."הכוונה שכל הספירות הם כלולים וקשורים ומחוברים בתכלית יחוד האמת שאין ביניהם שום הבדל ולא שום פירוד והפרש כלל, וזהו  “נעוץ סופן"  סוד כוח המלכות “בתחילתן ", ומבואר בזוהר הקדוש  בראשית דף ז' ע"א  “ ראשית חכמה האי קרא הכי מיבעי ליה סוף חכמה..... "ומבואר מאליהו זכור לטוב תיקונים דף י"ז ע"א   כתר עלאי איהו כתר מלכות ועליה אתמר מגיד מראשית אחרית.....וזהו שאדון יחיד ואין לו שני, ואם כן סוד הספירות הם נקראים אחד, בסוד אין סוף המייחד אותם בכוחו יתברך, וכוח המאציל בנאצל, וכח אחד כח כולם.....".

ואפשר יאמר בגדר אפשר יאמר “ אם אין אני לי"  היינו אם לא אזכה לבחינה הזו הנקראת אנ"י הוא הבחינה הנקראת “יש" שהוא כל קיום האדם והעולם לצורך החיות הגשמית לצרכיו הדרושים לבשר ודם, ועל ידה אוכל לקיים מאמר א-ל רם ונישא יתברך ויתעלה ואוכל להידבק בו בדביקות ממש עד לבחינת אי"ן, רצוני לומר לקשר נפשי רוחי ונשמתי ממלכות ועד כתר עליון ב"ה “מי לי" איני יכול לעמוד לפניך אפילו שעה אחת
 " ואם לא עכשיו אימתי "   בבחינת “ והיו כל ימיך בתשובה “ מבינה מדרגה עליונה דתשובה, דא הוא “אימתי". 

“הכן עצמך בפרוזדור בכדי שתכנס לטרקלין", ונמצי לומר בעזר ה' על דעת  רבותינו 
ז"ל, היות והאדם כסא ומרכבה לשכינה הקדושה ובכל איבר ואיבר ממנו ומשס"ה גידיו 
ניתנה חיות מידו יתברך על ידי קיום התורה והמצווה אשר קבלנו “נעשה ונשמע" וכל 
אחד מהם יש בו נקודה המחייה אותו ונותנת בידו את היכולת להתקיים בעולם והוא שם משמותיו של הקדוש ב"ה, ואם פגם בהם או אפילו באחד מהם יפגם נר"ן נפש רוח נשמה שבו וצל"מ אלדים אשר ניטע בו בהיותו אדם ומהפך סדר העולמות העליונים ומביא רעה לעצמו ולכל העולם כולו, ועל כן יראה האדם לעצמו את הזכות והחובה הגדולים אשר נתן בידו מחייה כל נשמה השם יתברך, לא לתת מנוח לנפשו ולבדוק ולחקור היטב את עניניו מעשיו בגשמיות ורוחניות על פי מאמרי רבותינו ז"ל, מאורי הדורות כולם, בביטול עצמיותו אצל הגדולים הימנו לקבל דעתם ודרכיהם בעבודת השם יתברך, ובפרט בתפלה ועשית מצוות ומעש"ט ועל ידי כן יושפע שפע רב בכל העולמות וימצא עצמו מקושר בדרך אמת עם האור אין סוף ב"ה בכל עידן ועידן אשר ישים נפשו בכפו וישקלנה וישוב מדרכו אל הטובה האורה אור קדושת הבורא  עוטה אור כשלמה נוטה שמים כיריעה.