פרק א' משנה טז' :  רבן גמליאל אומר עשה לך רב,והסתלק מן הספק,ואל תרבה לעשר אומדות". 

בסייעתא דשמיא אפשר לומר, מצוה יש לו על האדם לעשות עצמו כמדבר, וימעט מערך עצמו ויאמר אל ליבו “לך רב".דהיינו יודה להשם יתברך על כל אשר ניתן בידו כי לא מרוב מעשיו יש בידו, אלא בחסדו יתברך נמשך אליו השפע בגוף וברוח, ועל ידי כן יוכל לבוא בתמידות אל ההכרה בגדלות הבורא יתברך ויתעלה להיותו מסולק מן הספק והשאלה בדבר אמונתו בהשם יתברך,בבחינת כוחי ועוצם ידי וכו', כי לא יש מי שיעשה כל מעשיו בשלמות הראוי והנכון בתמידות ללא הפסק, כי מאת ה' יצא הטוב המוחלט מעוטר בכמה עיטרין קדישין ,בחכמה ובינה ליתן הכוח בידי האדם הירא לעשות כרצון בוראו, ועל דא אמר “ל-ע-ש-ר  או-מדות, רצוני לומר  שאם  לא יביא בדעתו כי מלאכתו לא נסתיימה ויש בידו הצורך לתקן וליישר המסילה   ,יבוא להיפוך אתוון דהיינו -ל-ר-ש-ע או מדות.דהיינו לכאן או לכאן, כי זה לעומת זה עשה אלדים ,והרשות נתונה בין לרשות הרבים ובין לרשותו של קודשא בריך הוא, רשות היחיד יחידו של עולם, ועל כן נקט לישנא “א-ו- מ-ד-ו-ת"  שבע מידות תחתונות, חסד גבורה תפארת,נצח הוד יסוד ומלכות, בהתחברם  יחד בטהרה וקדושה אל “ע-ש-ר-" הכולל דהיינו  כח"ב,חג"ת,נהי"ם כתר חכמה בינה,חסד גבורה 
תפארת,נצח הוד יסוד,ומלכות שבכל העולמות.

ואפשר יאמר עוד, מה שאמר “עשה לך רב " חובת האדם לעשות לו לעצמו “רב" בעולם 
הזה דהיינו הרבות מעשים טובים וריבוי לימוד תורה וקיומה בכל אתר ואתר, ואם לאו חלילה יבוא לידי המרומז בראשי תבות “ע-שה ל-ך ר -ב"  אותיות ל-ר-ע  בבחינת מתן דרך לחיצונים להידבק בו ובמעשיו בכל עת, ויבוא לידי בכיה לדורות באם לא ישוב מדרכו. והוא הנרמז בסוף תבות “עש-ה ל-ך ר-ב" אותיות ב-כ-ה בבחינת “ויפן כה וכה וירא כי אין איש.."   

אך אם ידבק בדרכי האמת בהוראת איש אמת יבוא אל האושר הרוחני היותר עליון היותר מזוכך להיותו מקושר אל השכינה הקדושה הנקראת “כה".  על כן נמצא לומר הוא מענין עשיית חובת האדם בעולמו לידע ולהכיר את בוראו בידיעת אמת  ברמ"ח אבריו ושס"ה גידיו בהמליכו אותו עליו ארבע ועשרים שעות היום והוא שאמר  “והסתלק מן הספק"  ראשי תבות “ ו-מ-ה"  ה' דורש מעמך כי אם ליראה אותו..." והוא אשר נתן לחכמים חכמי ישראל את האור הבא עליהם מעתיקא קדישא שפע, קודש טהור וזך מזוקק שבעתיים ללמוד וללמד לבניו של מקום דרכי אמת ויושר, על פי תורתנו הקדושה הוא הבריח המבריח מן הקצה אל הקצה מתתא לעילא דא הוא “ומה" קצה תחתון המחבר אל ה"מי" קצה עליון בינה עילאה תשובה ומעשים טובים בהתגברות החסדים דחכמה באור האצילות הקדוש, הוא הרב מסטרא דחסד הבא מחכמת התורה שבידו להשפיע מדרכי התשובה אל תלמידיו  “פתח  עיניים"  מתתא מלכות פה תורה שבעל פה אל תורה מסיני,"כתר יתנו לך" תרי"ג מצות ושבע מצוות דרבנן  כתר  “תו" אל". סימן והיכר לכל דבר שבקדושה במידות רחמים וחסד “א-ל רחום וחנון ארך אפיים ורב חסד.." 

ואפשר עוד לומר,רמז למצות עשה “עשה לך רב" כל שעה ושעה מחייך אותיות “ עשה" 
“לך רב" לטובתך בזה ובבא, לקבל מרות ועול מלכות שמים על ידו ודרכו, בבחינת “כל" 
הכולל הכל ויסתלק מן הספק בקיום ההלכה, כלה עליונה “הריעו לי-ה-ו-ה  כל הארץ" ועבודת השם יתברך, ויסתלק מן הספק והתהייה מאשר רואה לנגד עיניו ויקבל באהבה את כל אשר יקרהו בידיעה כי מאת ה' הייתה זאת היא נפלאת בעינינו, ויסתלק מן הספק שיש דווקא בעולם העשייה  עולם הפירוד והבלבול הוא הנרמז“ והסתלק מן הספק"  ראש  תבות  ב"ן עם הכולל, עולם העשייה יו"ד ה"ה ו"ו ה"ה גימטרייה ב"נ המורה על מידת 
הדין.והמטיל ספק בשם יתברך חלילה וחלילה תלאו הכתוב עד שישוב מדרכו והזהירו 
“ואל תרבה לעשר אומדות" ראשי תבות ת-ל\-א-ו,  הוא שאמר לרשע או מדות. 

וכתב התלמיד החכם הגה"ה “ זה היפך לעשר אומדות", ונכון הוא, ועמוק מלהבין בדעתי הקצרה.ועל מנת לשבר את האזן נראה לומר בגדר אפשר מה שאמר המדות שהם ברחמים  י"ג מידות מכילן דרחמי מה הוא רחום וכו', נמצי לומר באם יתקן האדם מידותיו הוא ויזכך עצמו עד שיבוא להידבק במאריה עלמא ויהא מרכבה לשכינה הקדושה בבחינת עשר ספירות   כח"ב חג"ת נהי"ם  הוא שאמרה המשנה  “לעשר-או-מדות", דהיינו אותיות 
“אלו עשר מדות" שלימות העשר ספירות בעשייה, וכנגדם ביצירה, וכנגדם בבריאה, עד 
לעשר ספירות שבאצילות הקדוש, ועל דא אמרה המשנה “ואל תרבה" לשאול ולתמוה אלא עשה בכל יכולתך ואל תמנע עצמך מעשות “לעשר המדות" התחתונות כי עולים הם לעליונות אם נעשו לשם שמים בטהרת הלב ואחד המרבה ואחד הממעיט ובדוק ותמצא קל .
ואודה ולא אבוש כי נשארתי כאן בצריך עיון גדול, והשם הטוב יכפר כי לטובה כוונתי.

ועוד ראה אחי הקדוש “והסתלק מן הספק",סוף תבות גימטרייה נ"ר  נפש רוח  נ"ר ה' נשמת אדם חופש כל חדרי בטן"  משלי כ' כז  רוצה לומר בעזר ה'   ה"מסתלק מן הספק" “ובני ישראל יצאים ביד רמה"  שמות יד' ח'  מדע"ת עמל"ק בלבול המחשבה, זוכין ומתגלה בהם אור צחצחות נפש רוח נשמה, דבנים מעלמא דאצילות, נ"ר יחוד זכר ונקבא  ויחוד אבא ואמא, לנתוץ ולשבר מצבות עבודה זרה, ביד רמה  י-ה\-ו-ה  יו"ד ה"א וא"ו ה"א והוא שתי ידיים בקו המיצוע.

וכתב בהיכל הברכה  שם  “.....בסוד מילוי דמילוי יו"ד וא"ו דל"ת--ה"א אל"ף\-וא"ו אל"ף וא"ו--ה"א אל"ף  והוא יד רמה,וסך יחוד שמות אלו דהיינו יד גדולה י-ה-ו-ה אלדינו-י-ה-ו-ה, יד חזקה כוז"ו-במוכס"ז-כוז"ו עולים שני פעמים אברהם יצחק יעקב  והבן היטב .