ובסייעתא דשמיא נבוא שערי בית ה' יתברך בפרק השני לזו המפוארה

פרק ב' משנה א'   רבי אומר איזו היא דרך ישרה שיבור לו האדם,כל שהיא תפארת  לעושיה ותפארת לו מן האדם.והוי זהיר במצווה קלה כבחמורה,שאין אתה יודע מתן שכרן של מצוות.והוי מחשב הפסד מצווה כנגד שכרה,ושכר עבירה כנגד הפסדה. הסתכל בשלושה דברים ואין אתה בא לידי עבירה,דע מה למעלה ממך, עין רואה ואוזן שומעת,וכל מעשיך בספר נכתבים 
 
נרלענ"ד בסד"ש שיהא בר ישראל אוחז בליבו דרך ישרה בבחינת “ שיר-לה'“  ויהא פיו ממלל תשבחותיו ית', והוא ע"מ שיהא מחזיק טובה לעצמו בהיותו בלב נכון ישבור מערכי לבו בראותו עוצם רוע מעלליו, ויבוא ממנה אל הדרך הישרה,היא הדרך המפארת את שמו ית' בכל אתר ואתר.הוא שאמר “ע-ו-ש-י-ה" עושי רצון י-ה בהוב"ש, ויהא מבעלי התשובה כל ימי חייו ויזכה לדיבוק חברים   “טובים השנים מן האחד ", אשר יש להם שכר טוב בעמלם.כי אם ייפול האחד יקים את חברו, ואילו האחד שייפול ואין שני להקימו"  משלי ד' ט-י  

והנה  נרלענ"ד הוא מענין דרך ישרה שיבור לו האדם להיותו מודה בלב נכון כי לולא היה בידו הכוח האלדי הנותן בו חיות “ נשמה לעם עליה"  אין  בידו ולו רגע קטן לחיות בעוה"ז והיה משיב נפשו אל בוראו כהרף עין, וע"כ רצ"ל בסד"ש גודל אהבת הבריות ודיבוק חברים עזר עמו בעת צרה ומצוק, והוא שאמר“טובים השנים" על דרך הפשט.

ונתבאר אצלי עוד בסד"ש “טובים השנים" בהיותו מברר לו דרך הישר והטוב בעיני אלדים ואדם מטה יצרו הרע אל הטוב הם הם “השנים" יצה"ט ויצה"ר העושים פעולתם פעולת אמת ויושר להנחותו הדרך אשר ילך בה לש"ש, והוא שאמר “אשר יש להם שכר טוב בעמלם"  ר"ת אותיות  “י"ל"י  היוצא מ “כי גמל עלי" לשב בתשובה להוציא ולתקן ניצוצות קדש שנפלו בכח שם זה, והם עוד כאותיות “אלישיב" עה"כ, בבחינת “השיבנו ה' אליך ונשובה..."  והוא שאמר “אם ייפול האחד" דהיינו באם יבוא ליפול בדעתו או במידה 
זו ואחרת בשל כורח הזמן והמקום, יבוא השני ויקימו מנפילתו, וע"ד נרלענ"ד מה שאמר “תפארת" פ-א-ר  ת-ת . פארה של תורה ויראת שמים לאחוז בדרך המיצוע שביל הזהב, ועל ידי מעשיו בדרך הנזכרת יהא מחוזק ומתחזק בעבודתו לשי"ת ולא יבוא מכשול על ידו, וע"כ נקט לאחר מכן “והוי זהיר" בכל המצוות אשר יעשה בקלה ובחמורה, ובעשותו המצוות בדרך הנ"ל בא לידי “י-ז-ה-י-ר  ו-ה-ו" כאותיות “והוי זהיר"  להאיר אור גדול לשורשי הנשמה אשר בו על ידי שם קדוש זה “ו-ה-ו" מע"ב שמות דויסע ויבא ויט, הוא הראשון בהם בבחינת בית המקדש בו יורד השפע לעולם ומלואו, בבחינת “א"ני וה"ו הושיעה נא"  ועיין מס' סוכה מה' ע"א רש"י ותוס' שם.  

כי השם הנ"ל הוא המורה על השפע היורד לביהמ"ק וממנו לעולם, מתוך רזיא-ל המלאך וע"ד נקט  “קלה וחמורה " כאותיות “קול מורה  י-ה" בבחינת קול פנימי המדריכו לעשות רצונו 
כרצון בוראו בלב שלם, הוא שאמר הכתוב “שומר ה' את כל אוהביו.."  תהילים קמ"ה כ'  

להגביר ה"ח על עצמו ועל העולם ולהסיר ההעלם והמסך בינו לבין מארי עלמא, והנה 
מצינו נאמר “נר ה' נשמת אדם"  משלי כ'  נר ה' תורה המאירה בשלל צבעי טוהר וכמאמר הזוה"ק על הפס' “וה' הולך לפניהם..." שמות יג'   “בזמנא דבר-נש אשתדל באורייתא דאיהו אור, ובמצוה דאיהו נר, כאלו נהיר בעמודא דעננא ביממה קדם ה', ועמוד האש בלילה, הה"ד וה' הולך לפניהם ימם בעמוד ענן לנחותם הדרך, ולילה בעמוד אש להאיר להם.."  

ונרלענ"ד הה"ד “איזו היא דרך שיבור" בבחינת הבירורים והתיקונים הנצרכים מן האדם לשם כבוד בוראו לילך בדרך הישר, והעושה כן על ידי שבירת מידותיו ותאוותיו הגשמיות יאיר לו “הענן לנחותם הדרך" ה"א הידיעה הדרך הידועה והנכונה לעלות במדרגות קדושה והטוהר כפי אשר נצטוינו בתורתינו הקדושה כמ"ש “והתקדשתם והייתם קדשים כי אני הוי"ה אלדיכם" ויקרא כ' ז'.

וכתב מו"ר רבי יוסף חיים זיע"א שפירש על משנה זו “ איזוהי דרך ישרה שיבור לו האדם כל שהיא תפארת לעושיה ותפארת לו מן האדם " רצ"ל שלימה במעשה ודבור וכוונה מחשבה, שהם כנגד נר"ן ונשמה לנשמה,שזהו תפארת לעושיה, ואז “תפארת לו מן האדם" דהיינו לאדה"ר, שנחשב כאילו השיג האדם אותן ההשגות שהשיג אדה"ר, והוא שאנו מודים לקב"ה יום יום באמרינו אלדי נשמה שנתת בי טהורה היא,אתה בראתה , אתה יצרת,אתה נפחת בי...."עכ"ל.  וראה עוד מה שכתב רבינו האר"י הח"י זיע"א שער הכוונות דף י' צד א',ועיין בבן איש חי פר' עקב שנה ראשונה .

והנכון לומר באה המשנה להזהירנו לבל נחשב בדעתנו מתן שכר המצווה ואו המעשה אשר נעשה שמא נפול בדעתנו ורחקה הישועה,אלא הוי מחשב הפסד מצוה כנגד גמול העבירה, ועסוק בתורה ויר"ש בתמימות גדול ויהא שח בכל עת ורגע במצוות ה' זכה מאירת עינים סומות באפילת היצר הצורר, והוא על ידי ג' דברים “דע מה למעלה ממך"  בהכרת אמיתות הבורא והיוצר כל יכול בהוב"ש אשר במאמרו ברא שחקים, ועיניו אל יראיו לעשות רצונם כרצונו ללא מכשול,בעינא פקיחא תדיר,באדנא רחימא לשמוע אל הרינה ואל התפלה, וכל מעשיך יהיו נכתבים בספר חיים טובים עץ החיים אשר באמצעות גינתא דעדן.

הג"ה  מת"ח ההוא  “הם ג' דרכים בהם צריך לאחוז הרוצה לשוב בתשובה שהם חסד כפי שפירש הרמב"ם   הל' תשובה ב'  שיהא רב חסד ועי"ז יתקן את הפגם שפגם בחסד העליון.ומידת הגבורה  וע"יז יגביר בו עזות דקדושה שלא ימנע משום דבר שבעולם ולא יעזוב דרכי התשובה שהיא מידת העקשנות בעבודת ה'.ומידת התפארת שהיא המידה שידע ויכיר שכל דבר בעולם בא מהשי"ת ואין שום מקרה בעולם כלל, ויודה לשי"ת על כל נשימה.והדבק במידות אלו הי"ת יזכהו ואת כל אחיו בית ישראל לשוב בתשובה שלימה לפניו ית' למענו ולמען כל ישראל העולם והשכינה הקדושה שיתוקנו כל נשמות ישראל ב"ב אכי"ר “עכ"ל.

 “איזו היא דרך ישרה שיבור לו האדם": נרלענ"ד בסייעד"ש דרך ישרה היא דרך אשר בה “ישבור" את מידותיו הזקוקות לתיקון בבחינת “בירור" שהוא “לו" דהיינו לטובתו ואז וכה לבחינת האדם דהיינו האדם הידוע אדם הראשון ועוד דרך בבחינת כל הדרכים שבידו לעשות להשי"ת ,  תהילים ק,ג  “  דעו כי ה' הוא אלוקים הוא עשנו ולא אנחנו “ וקרינן “לו", דהיינו הדרך שיבור לו האדם בבחינת עשות רצון קונו, וכתב הריב"ש טוב בצוואתו “....איזוהי דרך ישרה " מאיזה מידות ימנע עצמו, שיבור לשון ריקנות, ועד"א כל שהוא תפארת לעושיה,ר"ל שעושה המצוה בסתר ואין יודע ממנה...."   וכתב שם בליקוטים יקרים די"ז,רמזי תהילים בס"ס אור תורה ובכתר שם טוב   וזהו רמז בכל דרכיך דעהו פי' בכל דרכיך הכבושים צריך האדם בעצמו לידע היטב איך ילך ויתנהג בהם וזה יכול האדם לידע ולהתנהג   וזהו פירוש “והוא יישר אורחותיך"  דאפילו אותם הדרכים שאינם רק אורח יישר לפניך יהיה לך לסיוע ועזר שלא תתעה..." }יעי"ש

וכתב הזוה"ק פרשת מקץ  קעז:  “ כי דרכים הם צינורות שבהם משפיעים הגדולה והגבורה והת"ת אל המלכות...."  עיי"ש  ועל דא נתבקש להביא את אשר אמר הורני ה' דרכיך ונחני באורח מישור למען שוררי". תהילים כ"ז .

ומתוך תיקון המידות ושבירת היצה"ר  והטייתו אל היצה"ט, יבוא לידי זהירות בקיום מצוות, ועד"א משנתינו “ והוי זהיר במצווה קלה כבחמורה.." דהיינו בבחינת קיום המצווה בכוונה באמיתות הלב ובלא פניות אישיות,אלא הכל לשם שמים ממש.

ועוד נרלענ"ד לפרש הרי בידוע הוא “מצוה דא   עמודא דאמצעיתא" כדפירש רשב"י ע"ה תיקונים ל' ע"ב  וכתב הרמ"ק  שער ערכי הכינויים פרק י"ג נ"ט ע"ב  וזלה"ק “.....כי לשון מצוה פי' מיחוד המצוה, דהיינו יחדו עם המלכות הנקרא מצוה כמבואר, ופרש  שם כי תפארת ויסוד נקראים מצוה כל א' וא' מהם, בסוד היחוד עם המצוה שהיא המלכות....." 

וע"כ נל"פ לקוצר דעתי הוא שאמרה המשנה  “כל שהוא תפארת לעושיה ותפארת לו מן האדם" ומידה זו תבוא על ידי הזהירות בקיום המצוות כפי הוראת רז"ל וע"כ “תפארת לו" דהיינו יחודא תתאה בבחינת אדם ויחודא עילאה בבחינת “לו אנחנו" ומכאן הוא שרומז לעושיה"  אל תיקרי לעושיה אלא לעושה רצון י-ה יתברך ויתעלה. 

ואי"א “עושיה" עולם העשייה שבו עיקר התיקון והשלמת החיסרון, כי עצם שורש שם העולם המתכנה “עשייה" הוא ע-ש-ה היורה על חיוב קיומו בעשייה רצופה והיא הנצרכת 
לו, שאלמלא כן היה נחרב כנאמר “ כי כה אמר הוי"ה בורא השמים הוא האלדים יצר 
הארץ ועשה הוא כוננה לא תהו בראה לשבת יצרה,אני הוי"ה ואין עוד"  ישעיה מ"ה ח"י  

ונרלענ"ד נבוא לדייק מהפס' “כי כה אמר הוי"ה" בבחינת עולם האצילות שהאציל לעולמות כולם וראה שאין האור האלדי יכול העולם לסבלו עמד וגנזו לעת"ל, ומעולם האצילות נאצל עולם הבריאה על ידי מידת “מ"י שבבינה  כמ"ש “ בורא השמים הוא האלדים" וממנו עולם היצירה כמ"ש “יצר ארץ" וממנה עולם העשייה “ ועשה הוא כוננה 
לא תהו בראה לשבת יצרה" דהיינו רק בעולם זה מצינו ענין ההכנה כנאמר “כוננה" בחינת
יסוד והכנה למעשה בני אדם להיטיב דרכם ולתקן שבירת הכלים מקדמת דנא  והבן .
והנה מצינו  סידורי הרש"ש זיע"א “ תורה-אצילות, ומצוות-בריאה, חוקים יצירה,ומשפטים-עשיה"  דהיינו השתלשלות הארות הקדושה הטמונים בתורת הי"ת מתנה מסיני הבאה בידי רועה נאמן איש האלדים, ובעולם העשייה מתגלים הם ב"משפטים" בהיות המצווה נקראת משפט גם כן, כד"א “ואלה המשפטים אשר תשים לפניהם"  שמות כא' א'  בבחינת הדברים הנעשים בעולם העשייה מצוות בין אדם לחברו ובינו לבין קונו כת"ר מצוות, ואם עשאם כיאה וכיאות י ועולים למעלה אל שרשם ומקורם,דהיינו המלכות דעשיה עד לכתר שלה, ומכתר דעשיה אל המלכות דיצירה וכו' על זאת הדרך במסילה לכתר עליון בהוב"ש אצילות הקדוש, " 

נרלענ"ד הוא שנאמר “אלדי נשמה" נשמה בבחינת נרנח"י דכללות אבי"ע שהיא התורה כולה הכוללת תור"ה ומצוות חוקים ומשפטים"  “שנתת בי" דהיינו באדה"ר ששורש כל
נשמות בני האדם אחוזים בו, הוא ה"אדם" הנזכר במשנה,"טהורה" כשהיא כוללת נרנח"י 
דחיה דאצילות, וע"ד אמרינן “אתה בראת" בבחינת נרנח"י דנשמה דבריאה דהיינו מצוות, 
“אתה יצרת" בבחינת נרנח"י דרוח דיצירה דהיינו, “אתה נפחת בי" בבינת נרנח"י דנפש 
דעשיה דהיינו משפטים, ועד"א המשנה “איזו היא דרך ישרה" בבחינת יחוד וקישור בין כל הי"ס  רצ"ל אור ישר ללא מחיצות וקלי' והסתר, וממילא יבוא אור חוזר, דהיינו אור ישר שהוא מהמאציל ב"ה וב"ש מן האור הראשון  “ויהי אור" ביושר וברחמים ואו"ח בבחינת הדין שבו, היות והוא מלמטה למעלה, “הוי זהיר במצוה קלה כבחמורה" וח"י בהם באור ההוא הישר ולא יהא ניזון מהאו"ח הבא מעביות המסך והדין.

וכדפירש הרמ"ק  בערכי הכינויים  פרק ג' ע"ב    “אור גנוז ונקרא כן בהיותו נגנז ומתעצם ואינו נגלה אלא לצדיק ועל ידו, נאמר אור גנוז לצדיקים , וגניזתו לעלמא דאתי ...." וכתב שם ולמטה מהם דהיינו מתחת ה' אורות הנכללים אין אור אלא רקיע שהוא היסוד והוא על ראשי החיות שבמלכות, ועליהם נאמר “ ויתן אותם אלוקים ברקיע השמים, כי הוא גונז כל מה שלמעלה הימנו  ועיין בתיקונים י"ט דל"ח  ושם נתבאר בארוכה . וע"כ נרלענ"ד מה שאמרה משנתינו, “ דע מה למעלה ממך" דהיינו בבחינת רקיע ועולמות ומלאכים וממונים ומעל כולם ה' יתברך ויתעלה חיות הכל בורא כל “ כולם בחכמה עשית “ , ועוד נרל"פ דע מ"ה בבחינת העד בעצמך שאתה “אדם" בגימטרייה מ"ה והוא למעלה ממך , כמספר  186 אותיות ק-ו-פ , במילוי שהוא שם הוי"ה ב"ה  כידוע  וע"כ הרחיבה המשנה לע"ד ועין רואה –בבחינת עינא פקיחא , עין אשר אינה סוגרת עפעפיה – והיא הרואה מעשיו של האדם ומעידה בו ,בבחינת  עדות בבי"ד וע"ד נאמר  “דע" 

ועוד מצינו נאמר  בתיקוני תנינא קמ"ה ע"א   “ ועיינין דנהרין באורייתא עלייהו אתמר עיני 
כל אליך ישברו ואתה נותן להם את אכלם בעתו, וצריך בר נש לאתעסקה בהון ערב ובקר 
וצהרים תמיד לאסתכלא בה קוב"ה בעינוי הה"ד תמיד עיני ה' אלוקיך בה מראשית השנה ועד אחרית שנה .

ופירש המחבר בעל כגן הירק שם וזלה"ק ..." וכאשר הלומד מקיים רישא דקרא הקוב"ה מסייע ביה סיפיה דקרא ואתה נותן להם את אכלם בעתו " .

ונרלע"ד הוא שנאמר במשנתנו “ואין אתה בא לידי עבירה “, שאין האדם חוטא אא"כ
נכנסה בו רוח שטות כמאמרם ז"ל, ואין רוח זו באה אל האדם מתוך רחבות בתורה ואמיתות במידותיו אלא מקומה במסתפק ובמהרהר אחר מידותיו ית', שעושה דין לעצמו ואינו מקבל ייסוריו וחסרונותיו בגשמיות באהבה , ותר ומחפש זכות לעצמו יתירה מן היש לו, ועל דא נאמר “עין רואה" בבחינת המבחנת בהגיגי מחשבותיך  ומעשיך כנ"ל." 

ואוזן שומעת “ בבחינת הקשבה להרהורי חרטה ותשובה מכאן וחלילה להיפך , והיא השומעת הנאמרת בחדרי חדרים דליבך ובמסתרי מחשבותיך “ ואוזן" משל הוא אל כוחות הגבורה והם נקראים אוזניים ובהם קבלת התפילה והצעקה  ועיין ספר אור היקר להרמ"ק  
וכתב בתיקונים  תיקון ע דף ק"ל ע"א ו-ב'  “אודנין אית בהון אדרין ואכסדרין ועלייהו אמר דויד שיר למעלות ופירש בעל המחבר  כג"ן היר"ק  כי הם לתפילה ....כי גבוה מעל גבוה וכו' אי אינון אטימין אודנין לתתא וכו'. א"כ האדם המתפלל הוא הגורם בר-מינן רעה לעצמו כאשר הוא אינו מוציא בתפילה מעיו וחושב מחשבות אוון אשר יביא עליו בשתיקתו" . וכתב הרשב"י  שם תיקון  ע' דף קכ"ב ע"א “ ....תמן סלקין קלין ודיבורין דאורייתא וצלותא...לא אית תיקונא מאלין דלית תמן י-ה-ו-ה ואיהו י-אסתכל, ה -ושמע, ו-דמריח, ה-וממלל וכו'...."

וכתב כג"ן היר"ק  דף ק"ל ע"א  ...וכיון דהנו ד' תיקונין ראשונה צריך לראות בסידור זה כנגד ראיה - להשמיע לאזנו כנגד שמיעה , שיתקבל תפילות כקרבן וכקטורת כריח ניחוח כנגד ריחא , שהמלאכים מוכנים לקבל תפילות ישראל בדבורם בתפילה עם קונם כנגד דיבור , ע"ד נל"פ לע"ד מה שאמרה משנתינו “עין רואה ואוזן שומעת" דהיינו שיהא האדם הולך ומתגבר בעבודת ה' ית' עד שיבור מידותיו ויוציא ההבל חוצה , ויהא נותן אל ליבו לשאת תפילה לבורא עלמא שהוא מקבל מעשיו ויורנו דרך אמת לעשות רצונו ית' בלבב שלם, ואין הוא בא לידי עבירה , ומה שאמרה משנתינו “ וכל מעשיך בספר נכתבים" בבחינת “ מעשיך ירחקוך ומעשיך יקרבוך" דהיינו בבחינת “ ספר החיים" דהיינו בבחינת זה ספר תולדות אדם  בראשית ה' א'    “אמר ר"ש זה ספר דא צדיק ח"י עלמין דאיהו אפיק תולדין..." ועיין כג"ן הירק שם 

ונרלע"ד מה שאמרה משנתינו “ וכל מעשיך בספר נכתבים" דהיינו הפוגם במעשיו ח"ו והחוטא בעניניו פוגם בשמותיו ית' , ומערער סדר העולמות ומקלקל השורה ח"ו ,וא"כ עליו לשית עצה לעצמו לבל יפגום בקיום העולם.
ונרלע"ד להביא מה שמצינו בספר יצירה משנה א' “ בשלושים ושתים נתיבות פליאות חכמה ... בספר וספר וסיפור ..."  ופירשו הרשב"י זוהר פר' תרומה ספר חכמה, ספר בינה,סיפור ת"ת. 

ופירש הרמ"ק והם המקור לל"ב נתיבות והם שלשה פעמים אלוקים הנזכרים בפר' ויכולו שהיא כוללת כל מעשה בראשית, ויכל אלוקים -בחכמה , ויברך אלוקים-בבינה , אשר ברא אלוקים-בדעת.  והם ספרים בלי ספק. ואפשר יאמרלפרש לע"ד “וכל מעשיך בספר נכתבים" בבחינת מעשיך יקרבוך אל האור א"ס ב"ה בבחינת  ג"ר -  ע"י זהירות וקיום מצוות ועשיתן כהלכה, בכל שעה ושעה ,בכל תנועה ותנועה , בתפילה ובאכילה ואז תעלה מ"ן אלי הי"ס עד לג"ר ולמעלה למטה מא"ס ב"ה אליך , ואם ח"ו להיפך מעשיך ירחקוך ומעשיך נכתבים בספר,בבחינת ספרם של בינונים עד שיעשה תשובה .

וכתב בשער הרזים דף נ' הג"ה פ"ו בשם הרוקח, ורס"ג, ר'  שבתאי  ועוד עיי"ש  וכתב שם: “ספר לעולם השפל כי לא יתקיים בלתי כתיבה ולימוד בספר, ספר לעולם הגלגלים כי א"א להבינו רק בחשבן, ספור לעולם המלאכים המספרים כבוד א-ל. וכתב שם בשם רבי מאיר בן טודרוס כנגד כח"ב, ובשם רבי אליעזר הקליר בשם אביו עיי"ש נגד ג' שמות י"ק יקו"ק אלדים ועיי"ש באורך , וא"כ באה משנתינו על נכון לומר לענ"ד עין רואה ואזן שומעת וכל מעשיך בספר נכתבים , שהכל מצוי וקיים ומשגח ע"י ההשגחה העליונה ב"ה וב"ש ית', ועלינו בעוה"ז החובה להעלות גדולתו וגבורתו ותוקף מלכותו עלינו תמיד, וע"ד נאמר שויתי  י ה-ו-ה- לנגדי תמיד , והיא המביאה את האדם לא לבוא לידי עבירה . ה' ית' יזכנו לעשות רצונו ית' כרצונו אכי"ר .

ועוד יש להביא מה שכתב בנפש החיים ליקוטי מאמרים שט"ו “דע מה למעלה ממך ר"ל כי למעלה הכל הוא “ממך" .קלקול או תיקון ונרשמים שם כל מעשיך ברשם הפגם או התיקון כי גוף האדם הוא בשר ,עפר מן האדמה , הבל ואין בו מועיל, רק לכל דבר טוב מתעורר כח רוחני מהנפש הקדוש ועושה המצווה ולהיפך העבירה ח"ו. ולאחר עשית המצווה או עבירה מסתלק הכוח ההוא ,זה הולך לשורשו ומקבל נועם עליון, אף בחיי האדם, מ"מ חלקי הנפש המתדבקים בעת עשית המצוות המה בעדן מתענגים והרעים בגיהינום בחייו, ואחר מותו זה בעצמו השכר, כי כל חלקיו  הטובים מתדבקים באחד והיו לאגודה אחת, והלבש אותו חלצות חלוקא דרבנן, ולהיפך נעשה חלילה בגד צואים והנצרך לבל יתדבקו, וזהו כף הקלע כוחות נפשו אחת הנה ואחת הנה רח"ל .וזהו “בספר נכתבים" ר"ל מעצמן, ע"י הרשימה הנעשה למעלה ע"י הפגם או התיקון. ועיין עוד נפה"ח שער א' פ"ו הגה"ה ד"ה וזה היה קודם חטא, וכן הגה"ה שם ד"ה וזה שתקנו נוסח ברכות המצוות .וכתב ב "רוח חיים"  על אבות   “ד"ע מה למעלה ממך, עין רואה, אזן שומעת, וכל מעשיך בספר נכתבים", ר"ל שצריך האדם לצייר 
במחשבתו תמיד כי אם היה אדם אחד עומד ממעל לו ורואה כל פרטי מעשיו, ושומע כל 
דבריו, בדקדוק עצום, וכותב הכל בפנקס בודאי חיל ורעדה יאחזנו, לאמר מה זה. 
כ"ש  וק"ו כשיצייר האדם שהקב"ה אשר מלא כל הארץ כבודו הוא רואה ומשגיח על כל תנועה קלה שלו, ושומע כל דיבור שלו, והקב"ה הוא מקור עצם הראיה והשמיעה... והבן