פרק ב משנה ד  “הוא היה אומר עשה רצונו כרצונך ,כדי שיעשה רצונך כרצונו בטל רצונך מפני רצונו כדי שיבטל רצון אחרים מפני רצונך .הלל אומר אל תפרוש מן הצבור ,ואל תאמין בעצמך עד יום מותך,  הגה"ה:מיעקב שחשש שמא יגרום החטא ואל תדין את חברך עד שתגיע למקומו ,ואל תאמר דבר שאי-אפשר לשמוע שסופו להישמע ,ואל תאמר לכשאתפנה אשנה שמא לא תפנה

נרלענ"ד בסייעתא דשמיא שיהא האדם עמל בכל כוחו לעשות רצון בוראו כפי אשר נצטווה, וכאשר יורנו יצרו הטוב,ויבוא לידי אותו החלק השמור לעושי רצונו ית' כחלק טבעי ופנימי שלו ,וההרגל המגונה ילך ויקטן עד כי יבוא שלם בגופו ובנפשו, ויתגבר 
על יצרו הרע אשר בקרבו עד כי יהא הוא עושה כרצונך הטוב דייקא ,בהיותו מכיר 
בך כהולך ומתייגע לעשות הטוב והישר, ויבטל את רצונו הרע מפני רצונך שהוא כרצון 
השי"ת ,ויסייע ה' בידך לעמוד בפרץ והוא שאמר “כדי שיבטל רצון אחרים ",ויתקרב 
הרבה אצל הצבור ויכלול עצמו עימהם בכדי שזכותם תעמוד לו לילך בדרך הישר והטוב, להשפיע ולקבל, וישים על ליבו אמונתו ית' ולא יבטח במעשיו בלבד, וידע בברור כי בכח אמונה זו יחיה ולא ימות חלילה בהיותו נופל בדעתו אל עברי פי פחת, הגה"ה :ויעשה תשובה 
בכל יום  ויאחז במידת הרחמים ולא ידין את חברו עד שיגיע למקומו דהיינו לימוד הזכות אף על פי שבעיניו ראה מה שראה ,שהקב"ה רואה ללב והאדם לעיניים ,והוא שנאמר “מקומו" של עולם ,השי"ת ויתעלה,דהיינו עולם הבא והעולם הזה שמקומו של עולם “כבודו מלא עולם ולית אתר פנוי מיניה" ולא יתכערו מעשיו בפני המקום ברוך הוא וברוך שמו, שתמצא “חב"ד כ"ער" היוצא מהנאמר “חברך עד" רוצה לומר באם יעשה מעשיו
בחכמה בינה ודעת דקדושה הריהו בבחינת צדיק וליבו לרווחה פתוח להיטיב עם אחיו באשר הם, אך באם חלילה יחסר חכמה בינה ודעת דקדושה הריהו מכער. והבן היטב

 וראיתי עוד להזהיר על שמירת מוצא פיו ולשונו ומחשבותיו לעשות הטוב והישר וח"ו לבל יטה עצמו להיפוכם של דברים כאומרו בינו לבין עצמו “אני ואפסי עוד"  שסופם להישמע  לפניו ית' והכל יבוא בחשבונו של עולם, ועל דא מצינו נאמר “בואו חשבון"עשה תשובה בכל עת ולא תובא אשמתו בפניו להאבידו חלילה. ועל כך הזהירה משנתינו “ואל תאמר לכשאתפנה אשנה.."רוצה לומר אשוב ואשנה ואמוד מעשי, מלשון הוראת “אשנה" בבחינת שינון ובדיקה “שמא לא תפנה" ולא יהיה סיפק בידך לתקון מעשיך ותמצא אשם" כרמוז במילת “שמא" בהיפוך אתוון.והרי ידוע מאמרם ז"ל “ברי ושמא ברי עדיף".

ועוד נראה לפרש ואפשר יאמר, הפורש מן הצבור צריך שישים על לוח ליבו שמעורר הוא בזה קטרוג גדול על עצמו ומכשיל את אחיו בני ישראל בהיותם באים לחקור ולהבין פשר פרישתו מהם,ומהרהרים במעשיו ומדקדקים עמו, והוא שמצינו בסייעתא דשמיא הרמז היוצא מהמילים “אל תפרוש מן הצבור" “אתמה" מלשון תמיהה ותהייה אחריו ,ואם בא לידון מכורח העניין חובה עליו לפרוש מהם כי רחקו מעשיהם ממעשיו ,או כי אינם מניחים לו לעבוד את בוראו על פי הוראת רבותיו ,ודרכו שונה משלהם יעשה מעשיו ופרישתו מהם בזהירות הראויה ובהסתר גדול עד כמה שניתן ,שלא ליתן מקום למקטרג לקטרג חלילה.

 ועיין ברמב"ם הלכות תשובה ובספר “צידה לדרך" דף כ"ו ע"א שכתב שם “...יבדל מבני אדם...." וכו' עיין שם באורך  הגה"ה:מה שכתב שם דווקא בתחילת דרכו ואח"כ יחזור בחברת האנשים לשוב בתשובה,שהרי לא נברא האדם אלא בחברת האנשים.וכן נראה בדעת הרמב"ם. ודברי פי חכם חכמה  והוא שנאמר לענ"ד “כבוד מלכים חקור, וכבוד אלקים הסתר דבר..".

וראה אחי כלבבי בשום על ליבנו בעיון מעט ,מה שאמרה משנתינו “בטל רצונך מפני רצונו" כוונתה ביטול הרצון הגשמי של האדם המטהו מדרך הישר ,ומוליכו לעיתים בדרכים עקלקלות על מנת שיהא השפע האלקי ורצון האין סוף ב"ה להיטיב עם בריותיו 
לא יגיע אליו ,וראה כי אותיות “רצון" כאותיות “צנור" שהם צינורות השפע אשר בהם 
נשפעים ובאים הברכות מראש כל הברכות, ועל זה אמרה המשנה “עשה רצונו כרצונך" 
דהיינו הטה יצרך לטוב התמידי בכדי שיהא ה' מסייע בידך לעשות רצונך כרצונו.

ופירש מרן החיד"א זיע"א שגם את המצוות ששכל האדם מחייבם בבחינת “רצונך" 
שזהו רצון האדם לעשותם ולקיימם הן בעשה והן בלא תעשה ,יבטל רצונו הגשמי בפני 
רצון הבורא ,ועל ידי זה יבטל רצון אחרים המנסים לפגוע בו ולבטל דעתו ומחשבותיו 
מהשם יתברך, ומכאן תבוא ישועת השם לסייעו ולתמכו.

ועוד מצינו “רצון" הוא השפע הנזכר למעלה היורד מכתר עליון ברוך הוא, והוא המשפיע ונותן חפץ ורצון טוב לכל הספירות ,ולפיכך נקראו “רצון" כאדם המתלבש ברצון בעת עשיית חפצו ,וכל הספירות כולם מתרצות אל הרצון העליון בעת יניקתם ממנו, ועיקר הרצון ההוא בכתר  כידוע  ,ואפשר יאמרכי הרצון מחולק לכמה חלקים והראשון בבחינת המחשבה לפעול פעולה כל שהיא הבאה בדעת האדם ,והשנית המחשבה הכוללת את פרטי הפעולה ומטרותיה,והשלישית הוצאת הרצון אל הפועל.

ועל דא אמרה משנתינו “עשה רצונך כרצונו" עוד בטרם עשית המעשה ,צא וחשוב האם מחשבותיך ראויות ובדרך האמת והישר יסודתם ,ועל כן מצינו נאמר “עשה" בבחינת מצות עשה היא זו ,ויש בה בראיה העמוקה והפנימית הזו כח יסודי טהור לבירור רצון האדם ומהות מחשבותיו טרם המעשה ,ועל כך מצינו נאמר “סוף מעשה במחשבה תחילה" והוא שיעשה רצונך כרצונו" ר"ת “כשר" והמעשה המעיד על ראשיתו טהור וכשר ושעת רצון היא לפניו ית' בעשותו המעשה על פי תורתנו הקדושה.

והנה ראיתי עוד בסד"ש בתחילה דברה משנתינו בדרגה הנמוכה בא יש רשות לאדם לעשות מעשיו בהכרח על פי תורת משה זיע"א, אך בבחינת “עשיה " רוצה לומר שבדרגה 
זו אין לאדם את אותו ביטול לפני השי"ת אלא במזער, ותולה הרבה ברצון הגשמי ובעצמיותו, ועל מידה זו הזהירה המשנה על נכון להיותו מטה רצונו אל רצון הבורא יתברך ויתעלה, בכל עת העשייה ,ויביא אל דעתו נכוחה כי יש עליו החובה להיטיב מעשיו ולזככם ,ועל כן נקטה המשנה “עשה רצונו כרצונך".

ולאחר מידה זו דברה המשנה על ביטול הרצון הגשמי-עצמי “בטל רצונך מפני רצונו" 
דהיינו ביטול ממש, בבחינת “אין" שהוא דרגת ההתדבקות בהשי"ת ממש שהוא המתכנה 
בפי המקובלים “אין סוף" ברוך הוא, ובביטול ה"אני" הגשמי הופך את עצמו ל"אין" 
דרגת ההתדבקות ממש כנ"ל ,ויהא ה"אין סוף ברוך הוא" “מבטל רצון אחרים מפני רצונך"  בבחינת גם יצר הרע עונה בעל כורחו “אמן"."אל מלך נאמן" ליתן שכר רוחני מאיר בריבוא ריבואות טוהר וזכות וקדושה לעושי רצונו, והשם יזכנו, לעמוד איתנים בביטול רצוננו ממש לדחות את היצר הצורר אותנו שעליו נאמר “לא יהיה לך אלהים אחרים על פני".

ויהי"ר שיורנו השי"ת ויתעלה דרך האמת לעשות רצוננו ורצונו מתאחדים לאחד, ומתייחדים לשם כבודו והגדלת האמונה בו ית', לבל ניפול חלילה מדחי אל דחי, ועל 
דא נאמר “הוריני ה' דרכיך ונחני באורח מישור". בשכמל"ו.

והלל הזקן זיע"א הורנו “אל תפרוש מן הצבור ואל תאמין בעצמך עד יום מותך..." ונרלענ"ד בסד"ש בהיות האדם תולה עצמו בזכויות הצבור ורואה עצמו מעורב עמהם ובדעתם ובעשייתם הריהם מסייעים בידו ,בהיות הצבור באים מצדיקים בינוניים ורשעים ,ומזכים אלו את אלו ,ובידוע “זכין לו לאדם שלא בפניו " ויכניע עצמו אצל הצבור יבוא אל מידת הביטול וידע אל נכון מעשיו והגיגי מחשבותיו, ולא עוד אלא יהיו חבריו מסייעין בידו לבל יפול ברשת  הצר והפרושה לפניו, ויצרף מחשבותיו עם מחשבות קדושי וטהורי עם ישראל מורי ההוראה, צדיקים אשר נטעם השי"ת בכל דור ודור ובכל אתר ואתר, מקום משכן בני ישראל, קדושים בני קדושים קדמאין," ואחרי רבים להטות" להטיב ולהאיר לזכות ולהרבות מקורות וצינורות השפע ההוא היותר עליון והיותר קדוש וזך ממקור האור אין סוף ברוך הוא וברוך שמו. ובדרך זו יגיע למדרגת הביטול הראוי והנכון בפניו ית' ,שמצוות אהבת הזולת גדולה ויקרה הא עד למאוד עד כי ניתנה שכרה בזה ובבא ,והביאה התורה ענינה בפירוש מה שלא עשתה בשאר המצוות למעט זו ומצוות כיבוד אב ואם ושילוח הקן.והוא שנאמר “ואהבת לרעך כמוך אני ה'“.

ולכאורה נראה כי מצוות הללו  אינן קשורות זו בזו אך לא כן הוא .ואין כאן המקום להרחיב בזה ואולי בסד"ש במקום אחר. ומכאן יבוא לעשות מעשיו על פי ציווי הקב"ה ואהבה זו שתהיה בו כטבע פנימי מובהק תלויה בו ובדעתו ,והבוחר יבחר ,כי הפורש מן הצבור מרחיק עצמו מקדושתם וזכותם אינה עומדת לו בעת צרתו כאשר תבוא ח"ו, וממילא מרחיק את עצמו מהשכינה הקדושה השורה עמם בתוך טומאתם ובגלות דעתם ובעוני מעשיהם וראה והבן כי דעתנו מדברת על צבור ירא שמים וירא חטא ואין צדיק בארץ שיעשה טוב ולא יחטא והבן היטב 

ודברינו אלו אינם מתכוונים אל החוזר בתשובה שמכוח חזרתו נצרך לפרוש מן הצבור במידה כזו ואחרת עד שתתיישב דעתו. ואפשר יאמרלי הקטן והנבער מדעת לומר שהחוזר בתשובה מחויב להיות מקושר עם ואל הצבור על מנת לשאוב כח מהם, ולקבל חיזוק למעשיו והכוונה מהראויים שבהם ,ועל כן אם בעל כורחו יפרוש יעשה זו על דעת רבותיו או רבו מובהק שיקבל עליו ,והעיקר שיהא מקושר באומץ גדול אל מורה הוראה שיורנו 
דרך הישר, ובזמן פרישתו יעשה ככל אשר לאל ידו להיקשר בדעתו עם הצבור בכל אשר 
יעשה ויחשוב, ויחשב לו כאילו לא פרש כלל ,ותועיל זכותם למעלת תשובתו.

היא היא הדרך האמיתית והרצויה שנרמזה בלשון המשנה “אל תפרוש מן הצבור" ר"ת האמת" ואפשר יאמרכי התכוונה המשנה בדרך אפשר להיאמר בפרישה חסרת טעם והגיון אלא בעצת היצר ומתוך גאווה חולה וממיתה.ועל כן נקטה המשנה לחזק כוונתה גם לפורש מתוך תשובתו “ואל תאמין בעצמך עד יום מותך" שלא יעשה דבר ללא הוראת גדול בישראל, והוא הנאמר “בעצמך"  בעצמיותך, בדעתך בלבד ובמחשבותיך הנסבבים ואין בידך כח לידע ולהבין מקורם אם בקדש הם או חלילה בהיפך  .שהרי “ברוב עם הדרת מלך" וברוב עצה תושיה" .

ואפשר לפרש בדרך אחרת והוא חיזוק לשב ולמתבודד והמצטנע בעבודת השי"ת  בחינת 
“הסתר דבר" אך נמצא הוא עם הצבור, ואין כאן מקום להאריך בזה.	

ועל מנת לשבר את אוזנך אחי היקר אסבירך בקצרה,כי מה שאמרה משנתינו לענ"ד בחלקה הראשון הוא לצורך החשוב לשב בתשובה להיותו מתבודד ועושה חשבון נפשו, ובבחינת רצונו וטוהר מחשבותיו ומיישרם ומתקנם להביאם כקרבן עולה לשם יתברך ,ועל ידי זה מוריד השפע לעולם בצינורות השפע הידועים והריהו בבחינת צדיק יסוד עולם ,שהוא כנגד האות “צ" שבמילה “צבור",ולאחר מכן מכניס עצמו עימהם כבתחילה ומתוך תשובתו ותיקון מידותיו מעלה תפילותיהם ורצונותיהם באותם הצינורות שתיקן ועמל להביאם על דרך הישר, ועליו אמר הלל זיע"א “עשה רצונו כרצונך.."דהיינו הרצון האלקי היותר נעלה ומקודש ,המושלם בכל מיני השלמות והמשפיע ברוב חסדיו וברחמיו על הנבראים כולם, עשהו שיהא הרצון ההוא כרצונך אתה ,בבחינת הידבק במידותיו, מה הוא רחום אף אתה ....  ,וכאשר מידות אלו יהיו חקוקים בלב השב יכנוס עצמו אצל הצבור ולא יפרוש מהם ,אלא יתן משלו אליהם ובעבורם ,ולא יהא מאמין בכוחו ובעצמיותו כלל ,אלא יעלה על לבו לקרב דווקא אל אלו המחפשים את האור הקדוש וישפיע עליהם בחמלה וברוב חסד ,ולא יפרוש בטענות שווא ומדוחים כאומרו שאינו ראוי לעמוד עימהם בשל שגגותיהם ומעשיהם ,ואף על פי שרחקו מאוד מהשם ית' .ויודה לא-ל עליון עושה שמים וארץ שנתן בידו את הכוח לעשות תשובה לפניו ית'  וישית דעתו כי למענו ובעבורם הגיע לתקון מידותיו בכדי לסייע לרחוקים ולקרבם לקב"ה ,ויאספם אליו ויקרבם בכל קרוב שיהיה על מנת “להפנות אליך כל רשעי ארץ" כי אם יבוא לכלל גאווה מובטח לו כי ייפול מדרגתו שהשיג בעמל תשובתו ותהיה דרגתו אשר תהיה ואפילו הגבוהה ביותר ,ועל דא נקט לשון “עד יום מותך" דהיינו “דע" מלשון עדות מכאן ובהוראת לשון “עדות" מאידך .והוא שנאמר “דע את אלקיך ישראל.." וצ"ע ראה שם ההמשך