פרק א' משנה ז': ניתאי הארבלי אומר הרחק משכן רע,ואל תתחבר לרשע,ואל תתיאש מן הפורענות
.  
נראה ואפשר יאמר בעזר ה',שיהא משים עצמו ער למעשיו ולא יתן ליבו אל “בעל הדבר" השוכן בקרבו,המשים עצמו “רע" בחינת חבר לו,ויסיר ממנו כל חיבור ונגיעה,על מנת שלא יתדבק ברשע זה המוליכו שולל בדרכים מעקשות,ויהא נידון עליהם בגופו ונשמתו בעולם האמת היפך עלמא דשיקרא,והוא שמצינו אמרו רבותינו ז"ל “אוי לרשע ואוי לשכנו".ומכאן נבוא לומר -טוב לצדיק וטוב לשכנו- בהיותו כסא ומרכבה לקדושה,וחלילה ברשע כסא לטומאה רעה אשר רגליה יורדות מות,ואם יתגבר עליו יצרו ויבוא חס וחלילה ויחטיאו “
אל תתיאש מן הפורענות “ ויתחזק באמונת היחוד יתברך ויתעלה,ויתגבר כמעיין אצל שרשו ומן המקור שבתורת חיים מתנת “סיני" והוא שנאמר אצלנו “ה-רחק  “ כאומר צו אלדי הוא להתרחק משכן רע,הוא יצר הרע בהיותו “  שכן מלשון “ שוכן “ דהיינו הרחק מעבודת ה' שלך כל בוגדי און,ויראה כי גם עת פורענות כי התרגשה וקמה היא בחינת “ פר-ענות רוצה לומר “ענות חלושה" בהיות המילה-פר- מלשון גורל-על הזמן  

 הג"ה מת"ח ההוא ענות חלושה דיצר הרע,הנראה כי גבר אויב ויש בכוחו להטותו מדרך הישר ולא היא.אלא בל יתייאש מן הפורענות ויתלה מבטחו בהשם יתברך.ועל ידי זה ישמרהו צורינו ישתבח שמו ומרחיקו מכל דבר רע. 

ואפשר יאמר עוד אל תיקרי “משכן בהוראת השכן דייקא,אלא מלשון" משכן  “ לשכון שמו יתברך בליבו,בהיותו מתרחק מחבר רע,והרי השכינה הקדושה באה אצלו ואם לאו חלילה וחס הולכת היא הימנו.בבחינת “אוי לרשע ואוי לשכנו.."והוא שאמר “ואל תתחבר לרשע .." אל תיקרי “ואל" כפשוטו,אלא בבחינת תנאי “אלו" בניקוד חיריק,דהיינו בהיותך מתחבר אל הרשע הרי הקדוש ברוך הוא “ הרחק “ ממך,ומצינו בעזר שמים סוף תבות 
“ ואל  תתחבר  לרשע   ס"ת אותיות  “לרע"   וכתב בהג"ה ת"ח הנ"ל אותיות ע-ר-ל  אשר יבוא לסתום מוחו וליבו לגמרי עד שממש תקשה עליו התשובה ודברי פי חכם חכמה.
הוא שראה התנא להורותינו דבר ההתרחקות מאהלי האנשים הרעים ההם,אשר כופרים בעיקר,ומזלזלים בכל דבר שבקדושה ומכינים עצמם להיותם מקום השראת הטומאה ואחיזת החיצונים,  עד אשר יעור ליבם לשוב אל האמת הנצחית אמונת השם יתברך ויתעלה ברוך הוא,הם אותיות “הרחק"  כאותיות “יגש"  דהיינו המתרחק מן הרע בוא יבוא ברנה,לכנוס עצמו לגשת אל הקדש פנימה,ו"אל תתחבר לרשע" המשרה סביבו רוחא דמסאבותא אפילו באקראי כי שם ליבו ערל ומגיס כלפי מעלה לא עלינו, ועל דא אמר “ואל תתיאש מן הפורענות.." הגם כי נפלת ברשתו,התחזק במילי דרישא שבמשנה דהיינו “הרחק משכן רע.." בתחילה מעט מעט כפי כחך,ותלך ותתגבר ההרחקה בסעייתא דשמיא וירווח לך. 
 
ועל דרך חכמת האמת נראה לפרש בגדר אפשר “הרחק משכן רע.." הוא היצר השוכן דרך קבע בליבות האדם ומחטיאם בכל אשר יתאוה עליהם בר נש,דהיינו בפרט הוצאת שכבת זרע לבטלה השם ישמרנו,הוא הקרוי “רע" כדבר הנאמר “...ליהודה,ער ואונן בראשית ל"ח ו-י  ופירש רש"י הקדוש זיע"א  שם  “...רע בעיני ה' כרעתו של אונן משחית זרעו..." שאם לא כן הריהו פוגם בשכינה הקדושה ומפריד שם הוי"ה ברוך הוא וברוך שמו, ודא הוא לישנא דמשנתינו “ה'--רחק",ועל דרך זו נאמר “ונרגן מפריד אלוף.." חלילה וחס, ובני ישראל לא יעשו כעוול הזה לכתחילה אלא בשגגה גדולה.ואף על פי כן הזהרנו בזה יתיר בהיות “ש-כ-ן---ר-ע" אותיות “ש-ע---ר-כ-ן-"דהיינו שי"ן עי"ן נהורין קדישין וכנגדם בטומאה ו"ר-כ-ן" כמניין רע לרמז עליהם,כי בידוע }ליודעי ח"ן{ יש ג' בחינות בקדושה דהיינו זכר ונוקבא,והיסוד שלו שמחברם.וכנגדם יש בקליפה ועל כן אמר “הרחק משכן רע.."כענין שנאמר “טוב שכן קרוב מאח רחוק.." שגימטרייה “רחוק “ כשם  ש-די,   וכן 
מצינו אותיות “ קרוב  גם כן יורה לשם הנזכר,עם ד' אותיות וב' כוללים.  ו"הרע “ הוא כנגד כ"ז שבקדושה,כל אחד כפול עשר גימטרייה  “רע", כי בקדושה הם נכללים בתשעה וכאן בעשרה,ולכן הזהרנו “הרחק"  כי הוא הקרוב וצריך להרחיק יסוד דקליפה מן הנוקבא דקדושה,שמידת היסוד היא בענין הזרע וברית המעור,ועל דא אמר “ואל תתחבר לרשע" שתמצא ש"ע הנזכר ו"רע" כלול בו. 

ואפשר יאמר עוד ג' דרגות יש בה והראשון שבהם “רע",והשני “רשע"  והשלישי “פורענות"- רוצה לומר “רע" הוצאת שכבת זרע לבטלה ,ואינו מוסיף דעת  וחוזר בו הריהו בחינת “רשע" שהם אותיות “עשר" דטומאה,ו"פורענות" אותיות “פ-ו-  אלהים אחרים “רע" כ"ז אתון דטומאה, “ונו"ת" אותיות ת-נ-ו- כדאמרינן “תנו שכר לאובד" והשם ישמרנו ויצילנו