פקודי הנפש הישראלית ועלייתה באור הוי"ה / לפרשת פקודי
"אֵלֶּה פְקוּדֵי הַמִּשְׁכָּן מִשְׁכַּן הָעֵדֻת אֲשֶׁר פֻּקַּד עַל פִּי מֹשֶׁה עֲבֹדַת הַלְוִיִּם בְּיַד אִיתָמָר בֶּן אַהֲרֹן הַכֹּהֵן"            

ידוע כי המשכן הוא מקום השראת השכינה בישראל שנאמר "ושכנתי בתוכם" וכתיב "היכל ה' המה", וכמאמר רז"ל "נתאוה הקב"ה להיות לו דירה בתחתונים". והרי גם בלא משכן נאמר "את השמים ואת הארץ אני מלא" ושכינתו יתברך מצויה בכל ? 

על מנת להבין, צריכים להבחין במה שטמון במילת "דירה" שזו בחינת גילוי אלקותו יתברך בפועל,  שהרי האדם להבדיל, בתוך דירתו עושה כרצונו, ודווקא בתחתונים ואין הכוונה שאין שכינתו שם במקום התחתונים, שהרי הקב"ה לא שייך בו גדר מקום שהוא "מקומו של עולם" וכבר נאמר "הנה מקום אתי". 

אלא שהכוונה שעליונים ותחתונים במעלה ומדרגה שבעולם הזה, שהעוה"ז הוא סוף ותכלית כל המדרגות של השתלשלות העולמות ולכן השגת האלוקות בו בהסתר וצמצום גדול , כנאמר "והחשך יכסה ארץ". ולכן נתאווה הקדוש ברוך הוא להיות בו דווקא בבחינת דירה וגילוי אלקותו יתברך על מנת להאיר את החשך , ע"י תורה ומצות וכמו שאמרו ז"ל "יפה שעה אחת בתשובה ומעשים טובים בעוה"ז מכל חיי העוה"ב" שעל ידי זה האדם מגלה את האלוקות בבחינת חיי העוה"ב. 

והנה המשכת דירה וגילוי הזה ע"י "כפיה של הסט"א דווקא שהוא היצה"ר וכמ"ש "אתכפיא סט"א אסתלק יקרא דקוב"ה לעילא על כולא", והדרך היא תחילה "כפיה" ואח"כ בחינת מתהפך החושך לאור.

ואמר האדמו"ר זצ"ל, כפיית יצה"ר צריכה להיות בכל החושים שבאדם , כמו שבראיה עוצם עיניו מראות ברע , וכן בשמיעה, דבור ומעשה . וברור שבחוש המחשבה ומידות הנפש על ידי "קדש עצמך במותר לך", ובדרך זו יבוא לבחינת מהפך, שחמשת חושיו ומחשבותיו ממש יהיו כלי לאור א"ס ב"ה, וזה סוד הפסוק "על ישראל היכל ה' המה", שזו בחינת "היכל הוי"ה". כי מ"ע ומצות ל"ת תלויים בשם הוי'"ה בהוב"ש, מ"ע באותיות ו"ה ומצות לא תעשה באותיות י"ה, וע"י קיום מ"ע ול"ת נעשה האדם לבחינת "היכל" וכלי לגילוי שם הוי"ה ממש וזה העניין הרמוז במילים "ושכנתי בתוכם", בתוכם ממש, בכל חלקי גופם ונשמתם.

וכדרך שאמרו ז"ל "עתידים צדיקים שיאמרו לפניהם קדוש" , משום שע"י תורה ומצות הם ממשיכים על נפשם גילוי אור א"ס שהוא בחינת "קדוש" ומובדל, ולכן תיקנו לומר ג' פעמים "קדוש" כנגד מה שאמר עליהם הנביא ירמיה "היכל ה' המה" ג' פעמים. ושלושת הבחינות הללו הם לבושי הנפש,  מחשבה ודבור ומעשה שבם תלויים קיום כל המצות. [ודפח"ח] 

מהות הדירה בתחתונים
זו הדירה בתחתונים שאליה "מתאווה" הקב"ה שיהיו הנשמות נעשים בעולם הזה בגוף הגשמי דווקא, ויהפכו את הכלי לבחינת "קדוש" ומובדל , וזה סוד הפסוק "בקרבך קדוש"  הוא שאמרה התורה בפרשה "המשכן" "משכן" הראשון בבחינת מצוות עשה, והשני מצוות ל"ת, וממילא  "ושכנתי בתוכם" וזה נעשה על ידי "האתכפיא" של הסט"א בכוח "סור מרע ועשה טוב". 

ומכאן, כל אחד ואחד מישראל אשר ביקשה נפשו להיות כלי לשכינה הקדושה אור א"ס בהוב"ש צריך לנהוג באופן של "אתכפיא" ,דהיינו, לכפות את הרגליו הפחות טובים, לענייני קדושה, באם מהרהר הוא בדבר עבירה, יאמר מיד פסוק ששגור על פיו, "מה טובו אהליך יעקב", או "שמע ישראל ה' אלהנו ה' אחד".

ויש מי שקל לו לומר את הפסוק "בראשית ברא אלקים", וכל פסוק או משנה או תהילים שרגיל בו, והעיקר שיכוון למשוך עליו את אור הקדושה הצפון בהם , וממחשבה דיבור ומעשה זה, יוכלו להתלבש בו ג' בחינות הנפש ויסורו הקליפות ממקור הקודש, ובודאי תעבור רוח הרעה ממנו. ומי שדעתו נמשכת לניגון ושירה ודאי ימצא לרוב שירים וניגונים המושכים את הלב כמו "הנה מה טוב ומה נעים שבת אחים גם יחד" או "כי מציון תצא תורה", כאלו שעוסקים בקדושה.

מצווים ועושים
פרשת השבוע מתארת את עשיית המשכן, ומפרטת כיצד נעשה כל כלי וכלי. כל תיאור כזה מסתיים במילים "כאשר ציוה ה' את משה". ומדוע נאמר פעמים כה רבות שהמשכן נעשה כאשר ציווה ה' את משה, הרי מספיק לומר זאת פעם אחת?

כתב האור החיים הקדוש : "וטעם כפל הדבר בכל פרט ופרט, להראות שכל פרט הוא חשוב מצוה בפני עצמו, וראוי ליאמר עליו לבדו צוה ה' את משה.כל חלק ממעשה המשכן חשוב בפני עצמו, ולכן ראוי לומר עליו שה' ציווה לעשותו בנפרד"

וכתב הרמב"ם בפירושו למשנה: "רבי חנניא בן עקשיא אומר, רצה הקדוש ברוך הוא לזכות את ישראל, לפיכך הרבה להם תורה ומצות, שנאמר (ישעיה מ"ב) "ה' חפץ למען צדקו יגדיל תורה ויאדיר". וזו לשונו : מיסודות האמונה בתורה שאם קיים האדם מצווה משלש עשרה ושש מאות מצוות כראוי וכהוגן, ולא שתף עמה מטרה ממטרות העולם הזה כלל, אלא עשאה לשמה מאהבה כמו שביארתי לך, הרי הוא זוכה בה לחיי העולם הבא, לכן אמר ר' חנניה כי מחמת ריבוי המצוות אי אפשר שלא יעשה האדם אחת בכל ימי חייו בשלמות ויזכה להשארות הנפש באותו המעשה".

והנה, כיצד בעשיית מצווה אחת יזכה האדם לחיי העולם הבא? ונראה שכל מצווה היא שלמות בפני עצמה. בכל מצווה מקופלים עניינים רבים המהווים יחידה שלימה, ולכן כל העושה מצווה אחת בשלמות - קנה שלמות לעצמו, ולכן הוא ראוי לחיי העולם הבא.

דברים אלו מאירים גם את דברי האור החיים הקדוש: ציוויו של ה' הוא שלמות, וכל ציווי עומד לעצמו ושלם לעצמו. ה' ציווה את משה על כל חלק מחלקי המשכן בנפרד, ואנו למדים מכאן, שכל חלק הוא יחידה שלמה לעצמה.

אין כאן רק את שלמות המשכן המורכבת מפרטים רבים, כלים רבים המהווים יחידה שלמה אחת, אלא כל חלק בונה עניין מסוים ובכך הוא מהווה שלמות לעצמה.

ומצאנו, כי חז"ל קשרו את כלי המשכן לעניינים שונים, השולחן עניינו העושר, והמנורה החכמה, בגדי הכהונה באים לכפר על עניינים שונים. זה נובע מכך שכל חלק עומד לעצמו, ומכוון לעניין מסוים, והכלי הזה בונה עניין זה בשלמות, ובנוסף מרכיבים כל הכלים יחד שלמות של השראת שכינה בישראל.

עניין נוסף שעולה מריבוי הציווים על חלקי המשכן השונים יכול להתבאר עפ"י דברי הכוזרי: 
"אמנם כן וכאלה הן מצוות תורתנו כלן בדבר האלהים אל משה ואת כלן כתב משה ומסרן להמון העצום ההוא בהיקבצם במדבר...וכן תכונת המשכן כלה הראתה למשה בהר סיני המשכן והאהל ובו השלחן והמנורה והארון והחצר מסביב והעמודים והמסכים וכל מלאכות המשכן כל אלה הראו לו רוחנית והוא עשאם בגשמיות כפי שהתוו לפניו...כי בעבודת האלוה אין מקום לא להשערה ולא להיקש שכלי ולא לשקול דעת כי אלו היה הדבר כך היה מה שהגיעו אליו הפילוסופים בחכמתם ושכלם כפלים כמה שהגיעו אליו בני ישראל".

המשכן, כמקום עבודת ה' וכמקור השארת השכינה בעם ישראל, חייב להיבנות אך ורק על פי ציווי ה', והדרך להתקרב אליו יכולה להינתן על ידי ה' בלבד, ולכן בכל פרט יש צורך להדגיש "כאשר ציוה ה' את משה", בעשייה מדויקת ומדוקדקת של דבר ה', שכן זו הדרך היחידה להשכין שכינה בישראל.

בחטא העגל, חטא עם ישראל בנקודה זו כדברי הכוזרי:חטאת העם הייתה אפוא רק בזה שעשו להם תמונה דבר שנאסר עליהם ובזה שיחסו כוח אלוהי לדבר אשר עשו בידיהם ומרצונם בלי אשר באה על כך מצות האלוה ...כל זה בא להם בעצת האצטגנינים ובעלי הטליסמאות שבינם אשר חשבו את עבודתם הם שהיו עובדים לפי הקשי הדמיון קרובה לעבודת האמת אולם דרכם בזה לא 

הייתה כי אם כדרך הכסיל שהזכרנו למעלה אשר נכנס לאוצר תרופות של רופא והרג בני אדם באותן תרופות אשר קודם לכן היו מתרפאים בהן".

חטא העגל היה ניסיון להתקרב אל ה' בדרך שהאדם חושב, ולא על פי ציווי ה'. תיקון החטא בא במשכן בכך שעבודת ה' נעשית אך ורק על פי ציווי ה', והדבר מודגש בכל חלק ובכל מעשה "ויעש... כאשר ציוה ה' את משה".

בעבודת ה' עלינו לשאוף לדרגה זו, כי כל מעשינו יהיו תוצאה של ציווי ה', ולא נפלס בעצמנו דרכים, שיתכן שאינם מקרבות אלא רק מרחקות. ההיצמדות לציווי מבטיחה השראת שכינה בישראל.

הצב"י נועם בן צבי משה הלוי