"ה' דברך ניצב" \ ליום ב' דראש השנה

"וּבַחֹדֶשׁ הַשְּׁבִיעִי בְּאֶחָד לַחֹדֶשׁ, מִקְרָא-קֹדֶשׁ יִהְיֶה לָכֶם--כָּל-מְלֶאכֶת עֲבֹדָה, לֹא תַעֲשׂוּ: יוֹם תְּרוּעָה, יִהְיֶה לָכֶם. וַעֲשִׂיתֶם עֹלָה לְרֵיחַ נִיחֹחַ, לַיהוָה--פַּר בֶּן-בָּקָר אֶחָד, אַיִל אֶחָד; כְּבָשִׂים בְּנֵי-שָׁנָה שִׁבְעָה, תְּמִימִם." 

הנה מצאנו במדרש  "לעולם ה' דברך נצב בשמים....אמר הקדוש ברוך הוא לאדם זה סימן לבניך כשם שעמדת לפני בדין היום הזה ויצאת בדימוס כך עתידין בניך לעמוד לפני בדין ביום זה ויוצאין לפני בדימוס אימתי בחדש השביעי באחד לחדש" 
ובמדרש  ר' יהושע פתח (תהלים פט) אשרי העם יודעי תרועה ה' באור פניך יהלכון , וכי אין אומות העולם יודעים להריע ? 
ובגמרא  "כי חק לישראל הוא אין לי אלא לישראל לאומות העולם מנין ת"ל משפט לאלהי יעקב" 
ובגמרא  אתקין רבי אבהו בקסרי תקיעה שלשה שברים תרועה תקיעה מה נפשך אי ילולי יליל לעביד תקיעה תרועה ותקיעה ואי גנוחי גנח לעביד תקיעה שלשה שברים ותקיעה מספקא ליה ........ ליעבד נמי איפכא תקיעה תרועה שלשה שברים ותקיעה דלמא יליל וגנח סתמא דמילתא כי מתרע באיניש מילתא ברישא גנח והדר יליל:

וכתב הרס"ג בטעמי תק"ש  מפני שהיום תחילת הבריאה שבו ברא הקב"ה את העולם ומלך עליו. וכן עושים המלכים שתוקעין לפניהם בחצוצרות וקרנות להודיע ולהשמיע בכל מקום תחילת מלכותו. וכן אנו עושים וממליכין עלינו הקב"ה ביום זה. וכן אמר דוד המע"ה "בחצוצרות וקול שופר הריעו לפני המלך יהוה".  

ובעניין השני, כי הוא ראשון לימי התשובה ותוקעים ומזהירין כל הרוצה לשוב ישוב, ואם לאו יקרא תגר על עצמו. וכן דרך המלכים מזהירים .. וכל עובר על ההכרזה אין שומעין לו טענה.
ובעניין הה', להזכיר חורבן בית המקדש , ונבקש מה' על בנין בית המקדש.
ועניין הז', כשנשמע תק"ש נירא ונחרד, כמ"ש "אם יתקע שופר בעיר ועם לא יחרדו" 
ועניין הט', להזכירנו קיבוץ נדחי ישראל כמש"ה "והיה ביום ההוא יתקע בשפור גדול.." 

וידוע כי כמו שיש לגוף בריאות וחולי ומיתה, כך יש בנפש. ובריאות הנפש היא קיום התורה והמצוות והנהגת המידות הישרות. והחולאים באים מחסרונם של אלו, והרפואה להם היא התשובה.
וכמו שבגוף אם יכבד החולי מאוד אזי בא האדם לסכנת מיתה, כך אם הרשיע הרבה בא לסכן את נפשו עד מיתה ממש. וכמו שנאמר "  רשעים בחייהם קרויים מתים", וזהו תשר"ת כלומר, "שברים" גינוחי בחולה, ו"תרועה" מילל כנהי ובכי על המתים. 

"אלקים ברא את האדם ישר" , רק מעצמו מקלקל וזו התקיעה הראשונה , קלה ופשוטה וישרה. 
ואחריה "גינוחי הנפש" ואחר כך ח"ו יללות מיתתה. ע"כ צריך האדם ביום הדין לגינוחי וילילי, ופלגי מים ירדו עיניו  ואז ישוב לדרכו הראויה. זו היא התקיעה האחרונה קול פשוט. 
וכמש"ה "טוב וישר ה' על כן יורה חטאים בדרך"  כלומר , שע"י התשובה יגיע לישרות שתהיה בבחינה ההיא שהייתה בתחילת הבריאה. שעשה אותו ישר כשנברא וכשחטא ושב מחזירו להיות ישר. 

והנה הדברים האלה נאמרים ונוגעים אל האדם הפרטי, אך הם כלפי הכלל – עמ"י כולו, בחינת "צבו"ר" שבו, כי בחינת התקיעה הראשונה היתה בעת היינו בארצנו וגדולתנו בימי מקדש ראשון, ונגלה כבוד ה' על כל העולם. 
ומפני חטאינו גלינו מארצנו, גלות ראשונה והיינו בבחינת "גינוחי" כי הובטחו "לקץ שבעים שנה" יפקדם הקב"ה ויגאלו. 
ואילו הגלות דידן היא בחינת "יללה" באשר זה אלפיים שנות חיים הצרות מתרבות בכל יום, וכל יום קשה מחברו, ועל כן אנו נגאל רק בתשובה שלימה, ונזכה לשמוע קול שופר הגדול העומד הכן להשמיע קולו לימים המקווים בב"א.   

ובזה יובן המדרש "כי לעולם ה' דברך נצב בשמים" כי כמו שהיתה תקיעה ראשונה וכבוד מלכותו יתברך, ואח"כ חטא אדה"ר נגרם בעבור זה "שברים ותרועה" ובתשובתו באה "תקיעה" אחרונה, וכל זה באדם הפרטי שבאדם הראשון, כך הדבר אתנו עד היום הזה ולימים המקווים לטובה. 
ואכן אנחנו יודעים לרצות את ה' גם בעת התרועה כמונו היום, וביום הדין הזה ע"י התשובה שנקבל עלינו, בלב ונפש יבוא משיח בן דוד ויתקע "בשופר גדול" תקיעה ישרה ופשוטה, להודיע קבל עולם ומלואו "ישראל, הגיע זמן גאולתכם". 

לשנה טובה תכתבו ותחתמו לאלתר 

ובבנין בית המקדש ובעבודת ה' בו ירון לבנו

הצב"י נועם בן צב"י משה הלוי