"טוֹבָה הָאָרֶץ, מְאֹד מְאֹד" / לט"ו בשבט
"וַיֹּאמְרוּ, אֶל-כָּל-עֲדַת בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר: הָאָרֶץ, אֲשֶׁר עָבַרְנוּ בָהּ לָתוּר אֹתָהּ טוֹבָה הָאָרֶץ, מְאֹד מְאֹד. אִם-חָפֵץ בָּנוּ, יְהוָה וְהֵבִיא אֹתָנוּ אֶל-הָאָרֶץ הַזֹּאת, וּנְתָנָהּ לָנוּ:אֶרֶץ, אֲשֶׁר-הִוא זָבַת חָלָב וּדְבָשׁ. אַךְ בַּיהוָה, אַל-תִּמְרֹדוּ..."

כשהאדם עושה עבירות ח"ו, הוא נופל בארציות היינו החומריות, והוא צריך לתור ולחתור איך לתקן את אשר עבר, והעיקר לשפוך שיחו לפני הקב"ה בתפלה, ויאמר אני חפץ לעשות תשובה
ומהיום לא אחטא עוד, ויהיה דואג מחטאיו ואז הקב"ה מרחם עליו. 

והנה אם האדם בעל שכל שבזמן שהקב"ה עוזר לו ונותן לו כל טוב, אז הוא אומר בנפשו הלא אני יודע שחטאתי ואיני כדאי לחסדים אלו, ונותן את ליבו לתשובה,אין הקב"ה צריך להביא עליו דינים ולעוררו לתשובה, ויש לו מירוק עוונות מתוך חסדים. 

שהרי ליבו נשבר בקרבו ובוש מאתו יתברך, ויש לו מזה ייסורים וזה נחשב לו למרק עוון, והוא סוד הנאמר ע"י דוד המע"ה, "אֶדְאַג, מֵחַטָּאתִי", והנה "חטאתי" גימטרייה בנ"י – חיי – מזוני – רויחא", שבזמן שהקב"ה נותן לי בני חיי מזוני בריווח, אני דואג מחטאתי, דווקא בזמן שיש עלי
חסדים טובים.

והוא פירוש הפסוק " וַיֹּאמְרוּ, אֶל-כָּל-עֲדַת בְּנֵי-יִשְׂרָאֵל לֵאמֹר: הָאָרֶץ" כלומר הארציות אשר עברנו בה עבירות ונפלנו לחומריות "לָתוּר אֹתָהּ", כלומר אם אנו באים לתור באיזו דרך נשכיל לתקן זאת, העצה לזה "טוֹבָה הָאָרֶץ" גימטרייה שי"ח, תפילה לשי"ת ולומר "מְאֹד מְאֹד" [שם].

וראה כי "מְאֹד מְאֹד" ר"ת "אֶשְׁמְרָה דְרָכַי, מֵחֲטוֹא" וגם "דברים אני מבקש".
כלומר שמהיום "אֶשְׁמְרָה דְרָכַי, מֵחֲטוֹא" ולהאמין שהקב"ה חפץ בתפילתי כי הוא יתברך אומר "דברים אני מבקש" היינו תשובה כנאמר "קְחוּ עִמָּכֶם דְּבָרִים, וְשׁוּבוּ אֶל-יְהוָה", לכן "טוֹבָה הָאָרֶץ, מְאֹד מְאֹד" גימטרייה של ר"ת "הַיּוֹם,אִם-בְּקֹלוֹ תִשְׁמָעוּ" וגם גימטרייה צו"ם קו"ל ממו"ן, שהיא תשובה תפלה וצדקה [כידוע] וזה "אִם-חָפֵץ בָּנוּ, יְהוָה".

"א-ם" ר"ת "אֶדְאַג, מֵחַטָּאתִי" שאם אהיה דואג מחטאתי מתוך חסדי ה' שעלי, [חטאתי גימטרייה בני חיי מזוני רויחא] ע"י זה "חָפֵץ בָּנוּ, יְהוָה", שהוא מידת הרחמים ומתנהג עם האדם במידה זו.
ועל ידי מחשבה זו נהפכים עוונותינו לזכויות בחינת "זָבַת חָלָב וּדְבָשׁ". וכידוע הדם נעכר ונעשה חלב, וגם דבש טבעו להפך דברים הנופלים לתוכו וזה רומז "חָלָב וּדְבָשׁ" שיתהפכו זדונות לזכויות מפני התשובה מאהבה אכי"ר. 

אך כל זה בתנאי שהאדם לא יהיה בבחינת " אַךְ בַּיהוָה, אַל-תִּמְרֹדוּ" והוא הנרמז עם מה שאמרו רז"ל "אפרו של יצחק צבור לפני הקב"ה" והנה "אפר" ר"ת "אונס –רחמנא –פטור" וכמאמר הגמרא שאלו לאליהו קוב"ה מה אומר ? 

אמר להם אומר "לפתח חטאת רובץ" ופרש"י [שם] היצה"ר מחטיאו בעל כורחו, על כן, הרי שהקב"ה מלמד זכות על עמ"י שהמה אנוסים מהיצה"ר, וזה ש"אפרו של יצחק צבור לפניו" היינו "אונס רחמנא פטור" שזאת צבור כבנ"י לפניו שמליץ טוב עלינו שאנוסים אנו וזה שאמר הכתוב "אַךְ בַּיהוָה, אַל-תִּמְרֹדוּ" כי העושה במרד ח"ו, אין זה אונס וליכא תירוץ לפטור. 

ועל כן אל ימרוד איש ישראל בה' כי אז יש מקום לתשובה, ובתשובה ישלח השי"ת לאדם שפע טוב אל המקום שבו הוא נמצא בעולמו החומרי, בחינת "טובה הארץ" עד אשר יקוים בו הפסוק "וַהֲרִיקֹתִי לָכֶם בְּרָכָה, עַד-בְּלִי-דָי" והוא שאמרה התורה "כִּי הָאָדָם עֵץ הַשָּׂדֶה, לָבֹא מִפָּנֶיךָ בַּמָּצוֹר" 

ואמר האדמו"ר זצ"ל כי האד"ם הוא בחינת מ"ה, ונברא הוא בבחינה הקרויה "כִּי לֶקַח טוֹב, נָתַתִּי לָכֶם" ובכוח התורה שמקורה "בשדה חקל תפוחין קדישין" גן עדן עליון, המכוון כנגד "עֵץ הַחַיִּים" שבגלל חטא אדה"ר יש בו את "לַהַט הַחֶרֶב הַמִּתְהַפֶּכֶת" "לָבֹא מִפָּנֶיךָ" כדי למנוע את מי שאינו ראוי מלגעת ב"עץ החיים" "וָחַי לְעֹלָם", שהעץ החיים בבחינת "מִפָּנֶיךָ בַּמָּצוֹר".

אך למי שראוי לטעום מעץ החיים כנאמר "עֵץ-חַיִּים הִיא" ודאי שיזכה לאור תורה, קדושה וטהרה, בבחינת הכתוב " כִּי אִם בְּתוֹרַת יְהוָה, חֶפְצוֹ;    וּבְתוֹרָתוֹ יֶהְגֶּה, יוֹמָם וָלָיְלָה.
 וְהָיָה כְּעֵץ, שָׁתוּל עַל-פַּלְגֵי-מָיִם: אֲשֶׁר פִּרְיוֹ, יִתֵּן בְּעִתּוֹ--וְעָלֵהוּ לֹא-יִבּוֹל;וְכֹל אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה יַצְלִיחַ