"עבודת הבירורים" \ לפרשת וישלח

"וַיִּשְׁלַח יַעֲקֹב מַלְאָכִים לְפָנָיו, אֶל-עֵשָׂו אָחִיו, אַרְצָה שֵׂעִיר, שְׂדֵה אֱדוֹם. וַיְצַו אֹתָם, לֵאמֹר, כֹּה תֹאמְרוּן, לַאדֹנִי לְעֵשָׂו:  כֹּה אָמַר, עַבְדְּךָ יַעֲקֹב, עִם-לָבָן גַּרְתִּי, וָאֵחַר עַד- עָתָּה" 

וישלח יעקב מלאכים: מלאכים ממש 
ואמר האדמו"ר זצ"ל בשם המגיד ממזריטש , ה"ממש" של המלאכים שלח יעקב לעשיו, ואילו הרוחניות שלהם - נשארה עמו. [עכ"ל] . 

והנה ראינו כי רוב מפרשי התורה מדקדקים ושואלים מדוע הטריח יעקב אבינו מלאכים לרשע כזה?  ונענה גם אנו , כי הנה ידע יעקב את מזג רוחו של עשו, כי לב אבן ליבו, וע"כ הוצרך לשלוח שלוחים כאלה שיכולים להפוך את לבו מאכזריות לרחמנות, וישברו את לב האבן וזה לא יכול להיעשות ע"י שלוחי בשר ודם. כי בדברי בשר ודם עוד יעלו את חמתו וירצה לנקום בו נקם יתיר ממה שרצה בתחילה. 
על כן פעל יעקב שהמלאכים שיבואו אל עשו יהיו כאלו שהם נבראו משורש הרחמים והאהבה, וכך ע"י "ממשותם" שלהם הם מעצם שורשם [היכל האהבה] אין בהם שום מידת דין וכעס, אלא שכולם אש בלול במים של רחמים. 

ובידוע , יעקב אבינו שרשו הוא בחינת שם מ"ה שבעולם התיקון ושרשו של עשו הוא בחינת עולם התוהו. והיות שאורות של תהו הם גדולים מאד ולא יכלו להתלבש בתוך הכלים. ונסתלקו מהכלים והן בחינת מקיפים והכלים נשברו ונפלו למטה לכן היה עשו שלמטה רשע , אבל מצד שרש שרשו במקיפי התוהו הרי האורות הללו למעלה מהאורות של תיקון , והנה יעקב חשב שעשו נתברר כבר וחזר לשרשו הנעלה בחינת מקיפי התוהו שלפני התיקון, לכך שלח יעקב מלאכים לפניו , היינו לפניו ממש , אל הבחינה שלמעלה ממנו במדרגה אל עשו אחיו שעירה . וזה על מנת שעשו ישפיע ויאיר את המקיף שלו אלי בעולם התיקון וזהו מציאת החן וכמו שאמר "וָאֶשְׁלְחָה לְהַגִּיד לַאדֹנִי, לִמְצֹא-חֵן בְּעֵינֶיךָ"  

כי בדרך זו שבאה לקרב לב אל לב, אח אל אחיו, בהיות האדם שולח "מלאכים" היינו סנגורים של מצוותיו שילכו לפעול בעולם העליון בהגברת הרחמים והחסד, וכאן בעוה"ז שולח הוא רק את "ממשות" המלאכים, היינו את גופו עצמו שהוא הכלי של אותם המצוות והאורות הבאים מכוחם. וכל זה לעשות שלום בין אדם וחברו בין איש ואשתו .
אך יש לו להבחין בדברי המשנה שאמרה  "אלו דברים שאין להם שיעור-- הפיאה, והביכורים, והריאיון, וגמילות חסדים, ותלמוד תורה".  והמשיכה בשינוי הלשון ואלו דברים שאדם אוכל מפירותיהן בעולם הזה, והקרן קיימת לו לעולם הבא--כיבוד אב ואם, וגמילות חסדים, והבאת שלום בין אדם לחברו; ותלמוד תורה כנגד כולם"  היינו שכל אלו הרשומים בכאן מעשיהם הם בחינת מצוות שמהם נבראים סנגורים היינו מלאכים, שבכוחם יש לפעול, אך שורשם "ממשות" שלהם הם ה"קרן הקיימת" בעולם הבא, וכל זה בתנאי שמקור הפעולה והכוח בא מן התורה. 
עבודת הבירורים והתיקון 
והנה יש לברר על פי דברי המגיד הנ"ל : מדוע שלח יעקב לעשו רק את ממשות המלאכים והרי לכאורה הייתה כאן עבודת ה"בירורים" ששייכת לצד הרוחני ולא לצד ה"ממשי", וכיצד אפשר להפריד בין המציאות של המלאך לבין המהות הרוחניות שבו? 

ואמר האדמו"ר זצ"ל , רק כאשר הרוחניות של המברר [המלאך] נשארת בידי יעקב, אזי ה"ממש" שלו מסוגלת לברר ולתקן את הטעון בירור. ולכן, גם כשהיו המלאכים אצל עשו נשארו מקושרים אל יעקב ,עד שכביכול רק "גופם" הלך אל עשו. וגם בהיותם אצל עשו הרגישו כי אין זה מקומם האמיתי ומקומם הוא אצל יעקב, ששם עיקרם ו"נפשם". ודווקא על-ידי זה יכלו לפעול אצל עשו.

כך צריכה להיות עבודתנו בשעה שאדם יוצא לפעול "חוצה" היינו לקרב אחים אל הקב"ה, רק ה"גוף" וה"ממש" שלו צריכים להיות עסוקים בזה, ואילו הרוחניות שלו צריכה להיות קשורה למשלח היינו רבותיו , שהם בחינת "יעקב" שמעכבים בעדו בהיותו מקושר ליפול באווירה של עשו.

וע"כ האדם צריך לקבוע בפנימיות נפשו שהעסק עם ה"חוצה" הוא מילוי שליחות רבותיו , בלי
התערבות שום עניין צדדי - בדוגמת הגוף, שכל מציאותו הוא הרוחניות והנשמה שבו - אז
תישאר הרוחניות שלו אצל המשלח. וזו בחינת בירור אמיתית, כי אינו מחזיק ברכה לעצמו, ואינו תולה דבר ב"כֹּחִי וְעֹצֶם יָדִי"  [ודפח"ח] 

יהי"ר שנזכה לראות בהגלות אור ה' אלינו בגאולה השלמה

הצב"י נועם בן צבי משה הלוי