"בא יבוא ברינה" \ לפרשת וישב   
"וַיֵּשֶׁב יַעֲקֹב, בְּאֶרֶץ מְגוּרֵי אָבִיו בְּאֶרֶץ, כְּנָעַן, אֵלֶּה תֹּלְדוֹת יַעֲקֹב, יוֹסֵף..." 

אשרי אדם מפחד תמיד
אמר שלמה המלך ע"ה "אַשְׁרֵי אָדָם, מְפַחֵד תָּמִיד וּמַקְשֶׁה לִבּוֹ, יִפּוֹל בְּרָעָה"  והענין הוא שצריך כל אחד לירא מהשי"ת ולידע שהוא עתיד ליתן דין וחשבון וכמו שכתוב "וְהָאֱלֹהִים עָשָׂה, שֶׁיִּרְאוּ מִלְּפָנָיו"  היינו מידת "אלהים" שרומזת למידת הדין, ולקבל עליו על ידי זה עול מלכות שמים, ולדעת שמלוא כל הארץ כבודו.

ואמר הכתוב "וְדָע, כִּי עַל-כָּל-אֵלֶּה יְבִיאֲךָ הָאֱלֹהִים בַּמִּשְׁפָּט"  ואז הוא מקבל מהשי"ת ואינו צריך לבוא ליסורים, אבל "וּמַקְשֶׁה לִבּוֹ, יִפּוֹל בְּרָעָה" כשאינו נותן לב לדעת שהכל הוא מהשי"ת ולקחת הכל לעבודתו , הוא מוכרח לבוא ליסורים כדי שיוכל לקבל שפע וחיות מאיתו יתברך. 
וזה שאמרה התורה " וַיֵּשֶׁב יַעֲקֹב, בְּאֶרֶץ מְגוּרֵי אָבִיו".

שהיה יעקב מכריח את עצמו להיות בבחינת "שבוי" אותיות "וישב" "ְּאֶרֶץ" מצד "אֱמֶת, מֵאֶרֶץ תִּצְמָח" , שהיא הארץ העליונה ברוחניות וכדוגמתה בגשמיות "ארץ" ארציות ממש, באופן של "מְגוּרֵי" פחד ויראה כפי שהייתה אצל יצחק "אָבִיו" "וּפַחַד יִצְחָק"  וסבו אברהם , שהיו עובדי ה' ביראה ואהבה וזה בא לו ע"י בחינת "כְּנָעַן" היינו הכנעה וענווה, ולכן זכה שגם תולדותיו יהיו בבחינת "יוסף" הוספה ועלייה למידת צי"ע, וזה שאמר הכתוב "אֵלֶּה תֹּלְדוֹת יַעֲקֹב, יוֹסֵף"  "בֶּן-שְׁבַע-עֶשְׂרֵה שָׁנָה" היינו ב"ן טו"ב בחינת ב"ן מידת הדין ועשייה שנמתק ע"י שם "אהו"ה [טו"ב] שירמוז לאהבה [כעניין קרי וכתיב]. 

ואמר האדמו"ר זצ"ל הוא שאירע ליוסף הצדיק שבו נאמר "וַיִּשְׂנְאוּ, אֹתוֹ; וְלֹא יָכְלוּ, דַּבְּרוֹ לְשָׁלֹם" 
והענין, כי לא ידעו האחים להבין כי מידתו מידת היסוד, והוא בחינת "וְצַדִּיק, יְסוֹד עוֹלָם"   כי לקח את כולו לעבודתו יתברך וכמו שנאמר "שִׁמְעוּ-נָא, הַחֲלוֹם הַזֶּה אֲשֶׁר חָלָמְתִּי. וְהִנֵּה אֲנַחְנוּ מְאַלְּמִים אֲלֻמִּים, בְּתוֹךְ הַשָּׂדֶה.."   היינו שרמז להם כי הוא ממשיכו של יעקב אביהם בבחינה של "וַיַּחֲלֹם, וְהִנֵּה סֻלָּם מֻצָּב אַרְצָה, וְרֹאשׁוֹ, מַגִּיעַ הַשָּׁמָיְמָה"  כי יודע הוא את מלאכת שמים ומחבר בין עליונים ותחתונים בהיותו אוסף אלומות של מצוות בתוך השדה, הוא העוה"ב גן עדן, "וַיֹּאמֶר, רְאֵה רֵיחַ בְּנִי, כְּרֵיחַ שָׂדֶה, אֲשֶׁר בֵּרְכוֹ יְהוָה'".  הוא "חקל תפוחין קדישין"   כי יוסף הצדיק אוסף מכל אלומה ואלומה שהיא גשמית את האור האלקי המנצנץ בה ומאספם יחד אל בחינת הצדי"ק היינו אל השי"ת ממש, וכנאמר  "בֹּא-יָבֹא בְרִנָּה-- נֹשֵׂא, אֲלֻמֹּתָיו"  שבזה ירמוז על העתיד לבוא, שיוסף צי"ע ראה כבר אז ואילו אחיו לא הכירו בכך. [ודפח"ח] 

וכתב רבי יוסף חיים  "ובזה יובן רמז הכתוב בשוב ה' את שיבת ציון וכו' אז ימלא שחוק פינו ולשונינו רנה, אז יאמרו בגוים הגדיל ה' לעשות עם אלה, הגדיל דייקא שנתגדל באותיות ו"ה ואנחנו משיבין כן האמת הגדיל ה' לעשות עמנו על כן היינו שמחים כיון דנשלמו ו"ה המורים על שמחה, והנה לעתה הזורעים בדמעה שבוכים בט"ב, ברנה יקצורו לעת"ל, הלך ילך ובכה עתה מביתו לבית הכנסת ומבית הכנסת לביתו בעבור החרבן, הנה הוא נושא משך הזרע כי בבכיה של ט"ב יתוקנו ניצוצות של קרי וכמ"ש הרב מל"ח ז"ל, בא יבא ברנה בוא בהפוך הוא אב, יבא ברנה לעתיד נושא אלומותיו כי רבות רעות נעשו בו ועתה לעת"ל יהיה נושא אלומותיו טובות מרובות " [עכ"ל]. 

דרך חיים תוכחת מוסר 
"כִּי שֶׁמֶשׁ, וּמָגֵן יְהוָה אֱלֹהִים"  והרי ידוע כי באמת אי אפשר להביט בשמש אלא אם כן אוחז האדם מגן וכך יכול להביט אל אור השמש, משרת אחד של הקב"ה , על אחת כמה וכמה אי אפשר לראות בנועם ה' ממש, ואי אפשר לקבל ממנו אלא ע"י צמצום היינו בחינת אלהי"ם, והענין הוא אדם הישר שעובד את ה' ונותן לב לדעת שבכל דבר יש חיותו יתברך, כדכתיב " וְאַתָּה מְחַיֶּה אֶת-כֻּלָּם"   שחיות האלקות המתלבשת בתוך עוה"ז אינו מושג ונראה. וכדרך חיות הנשמה בתוך הגוף ובכל האברים ובודאי בחיות הרוחנית , לא שייך כלל שיהיה בו ג"כ התחלקות החיות לחלקים כי אין ברוחניות שום תמונה וציור.  ועל כן יקח מוסר לעצמו על מנת להיות כלי מוכן לקבלת שפע האור האלוקי המוכן לו על פי מעשיו. 

והנה יוסף הצדי"ק אע"פ שאחיו שנאו אותו "וַיּוֹסִפוּ עוֹד שְׂנֹא אֹתוֹ, עַל-חֲלֹמֹתָיו וְעַל-דְּבָרָיו"  לא פסק מלחלום על חיבור הגשמיות לרוחניות אך לא החזיק טובה לעצמו אלא ניגש אל אביו "וַיְסַפֵּר אֶל-אָבִיו"  על מנת לקבל ממנו תוכחת מוסר " וַיִּגְעַר-בּוֹ אָבִיו, וַיֹּאמֶר לוֹ מָה הַחֲלוֹם הַזֶּה אֲשֶׁר חָלָמְתָּ: הֲבוֹא נָבוֹא, אֲנִי וְאִמְּךָ וְאַחֶיךָ, לְהִשְׁתַּחֲו‍ֹת לְךָ, אָרְצָה"  . 

ואמר האדמו"ר זצ"ל שהתנהגות אחי יוסף הייתה בדרך של  "תוכו אכל קליפתו זרק"  על כן אמר הכתוב "וַיְקַנְאוּ-בוֹ, אֶחָיו"  על שזכה בבחינה הזו של צדיק יסוד עולם, והם עדיין לא הגיעו לכך, ועל כן המשיך הכתוב ואמר "וְאָבִיו, שָׁמַר אֶת-הַדָּבָר"  היינו את דבר רצונם להיות דבקים בבורא יתברך בכל מכל כל במידת היסוד, אות ברית קודש. 

וכשרצה יעקב לגלות להם את הקץ המגולה קראם ואמר "הֵאָסְפוּ וְאַגִּידָה לָכֶם, אֵת אֲשֶׁר-יִקְרָא אֶתְכֶם, בְּאַחֲרִית הַיָּמִים"  כענין שהתחיל אצל יוסף "וַיּוֹסִפוּ עוֹד שְׂנֹא אֹתוֹ, עַל-חֲלֹמֹתָיו וְעַל-דְּבָרָיו"  שיחד כולם כל בחינות האחים [י"ב אלכסונים וצירופי שם הוי"ה] קיום העולם ומלואו "הֵאָסְפוּ וְאַגִּידָה לָכֶם" את שורש חלומותיו של יוסף שהם לעתיד לבוא "נושא אלומותיו" באחרית הימים. 

וכל זה בא ע"י שהלך יוסף לקבל תוכחה ומוסר אצל אביו כנ"ל, והוא שאמר הכתוב "ואביו שמר את הדבר" "הדבר" אותיות יר"א היא יראת הרוממות ואהבת ה' שתתגלה בגאולה השלימה בימינו ממש, גאולת הפרט והכלל וכמו שנאמר "הָלוֹךְ יֵלֵךְ, וּבָכֹה נֹשֵׂא מֶשֶׁךְ-הַזָּרַע בֹּא-יָבֹא בְרִנָּה נֹשֵׂא, אֲלֻמֹּתָיו"  כי רק מי שיודע בצוק העיתים להמשיך ללכת ואפילו בצער ובבכי בעבודת ה', ונושא הוא את עמלו ומאספם אלומה לאלומה ומושך את "זרע" אותיות "עזר" יכול להגיע לבחינת "בא יבוא" בהדגש ובחוזקה , "נושא אלומותיו" אל השי"ת.  

התקשרות לצדי"ק 

היות ואמרנו כבר כי חובתו של יהודי לצאת מד' אמותיו אל אחיו שעדיין נמצאים בבחינת 'חוץ', על מנת לקרבם לעבודת ה' ולתורתו, ומתוך כך אל המאור שבתורה – [פנימיות התורה]. עבודה זו, הקרויה איסוף הניצוצות הפזורים זה תמיד ודווקא ב'חוץ', והיא היא שליחותו העיקרית של כל יהודי ולבטח לכזה שהוא מלומדי התורה ומאהב לומדיה.
על מנת שפעולה שכזו תהיה מתמדת , ולא תושפע מרוחות חולפות, יש צורך שהיא תהיה בבחינת קשירה. כאשר מצליחים ומקרבים יהודי לקב"ה ולקדושת תורתו, חייבים 'לקשור' אותו לעבודת ה' בקשר אמיתי וחזק, ואז גם הרוחות המנשבות בעולם לא ינתקו אותו חלילה מדרך התורה.

אך גם בכך לא די ,אלא בהמשך החלום כנאמר "והנה תסובינה אלומותיכם ותשתחווינה לאלומתי" . שלמות פעולת ההשפעה על הזולת היא כאשר אנחנו מצליחים לקשר אותו לאותה 'אלומה' של יוסף הוא הצדיק. שאליו צריכות להתקשר כל ה'אלומות'. 

עבודה זו היא הנקראת "מאלמים אלומים", באיסוף הניצוצות ע"י קירוב ליבו של כל ישראל לאביהם שבשמים, ובדרך זו מקרבים את הגאולה , שהרי "אם ישראל עושין תשובה נגאלין" .

בברכת " וַיְהִי בִּרְכַּת יְהוָה, בְּכָל-אֲשֶׁר יֶשׁ-לוֹ--בַּבַּיִת, וּבַשָּׂדֶה" 

הצב"י נועם בן צבי משה הלוי